az egjes izomsejtek, melyekben a harántcsíkolatokon kívül még egy, finom 

 szemcsék által körülvett nagy mag is észlelhető. (Tábla 5. ábra.) A nyolcz 

 csokorgyomrocsnak megfelelöleg nyolcz radialis pamatban futnak végig 

 úgy, hogy első tekintetre is föl lehet ismerni az egyes csokorgyomrocsok- 

 hoz futó izomsejt-pamatokat. (Tábla 3. ábra.) A pamatok között legfej- 

 lettebbek, azaz legtöbb izomsejtet tartalmaznak a középvonalban fekvő, 

 két csokorgyomrocshoz futó pamatok, metyekben az izomsejtek oly nagy 

 számmal vannak kifejlődve, hogy a két pamat csaknem egynek látszik. 



Kiválóan érdekes és figyelemreméltó e pamatoknak lefutása eredé- 

 söktől a csokorgyomrocsokig, miután a gyomrocsok keletkezéséről épen ez 

 nyújtja a legszebb felvilágosítást : ugyanis a test két oldala felé egyenlő 

 helyzetben fekvő csokorgyomrocsokhoz a potróh ugyanazon ízétől futnak, 

 minek következtében még azt is könnyen megmondhatni, hogy az egyes 

 csokorgyomrocsj^árok melyik potróhíz ízszívének felelnek meg. Innen ma- 

 gyarázható meg ama körülmény is, hogy a középvonalban fekvő csokor- 

 gyomrocsokhoz futó pamatok a leghosszabbak, míg a legmellső és inkább 

 oldalfelé fekvő gyomrocsokhoz futók a legrövidebbek. (Tábla 3. ábra.) Eme 

 pamatok azonban a csokorgyomrocsokhoz jutva, elvesztik radialis lefutá- 

 sukat s egyesülten mellfelé irányulnak a hátedény hosszában. 



A hátedény négy ízszívénél az izomsejtek már elenyésznek, de lie- 

 lyettök a Stenobothrus lineatus hátedényének V. Graber által ábrázolt 

 izomzatának megfelelő izomnyalábok jelennek meg. Ezen izomnyalábok 

 minden esetben az illető ízszívet magán viselő potróhízen foglalnak he- 

 lyet, s eredésöknél, mety az egyes potróhízek közepe táján fekszik — egy 

 egyedüli, elágazatlan nyalábot képeznek, mely további lefutásában, azaz 

 az izszívhez közeledve, mindinkább vastagodik, végre több ágra ágazódik. 

 (Tábla !2. ábra.) Az izomnyalábok eme ágai az ízszívek határáig biztosan 

 követhetők, itten azonban már elenyészni látszanak, s nem képeznek oly 

 hálószerű szövetet, minőt Graber szerint a Stenobothrus lineatus hasonló 

 izmai. Nézetem szerint az izomnyalábok eme ágai teljesen beolvadnak a 

 szívgyomrocsok felől mellfelé haladó izomhálózatba, s éjjen ezért nem kö- 

 vethetők az ízszív határain túl. A mi pedig eme izomnyalábok keletkezését 

 illeti, nagyon valószínűnek tartom, hogy azok nem egyebek, mint a cso- 

 korgyomrocsokhoz futó izomsejtekhez hasonló izomsejtek pamatai. 



cl) A vérkeringés hözépjjontj ának élettani működése. 



A hátedény természetesen a vérnek az egész testben való szétárasz- 

 tását eszközli, mely feladatát izomzatának segélyével könnyen végezheti. 

 A vér, nézetem szerint, a rovarokéhoz hasonlólag üteressé válva jut a vér- 

 öböl falazatának ( — pericardial septum — ) az izomsejtek, pamatok és 

 nyalábok, valamint ezeknek elágazásai között fekvő résein hatol át a hát- 



