28:^ 



etlényliez. Az ily úton a véröbölbe jutott vér a csokorgyomrocsok és az 

 egyes ízszívek résein behatol a hátedény belüréhe, s itten a csokorgyomro- 

 csok és ízszívek összehúzódása — systole — következtében mellfelé löke- 

 tik. A hátedény egyes alkotó részeinek összehúzódása, azaz lüktetése kö- 

 vetkezőképen történik : először összehúzódnak a csokorgyomrocsok s a 

 nyoml)an következő kitágulás — diastole — alatt a beléjök áramlott vért 

 mellfelé lökik az utolsó ízszívbe, mely összehúzódása alkalmával hasonló- 

 lag mellfelé szorítja a vért. Az egyes ízszívek azonban nem csupán a mö- 

 göttük fekvő ízszív által beléjök szorított vért veszik föl diastole alkalmá- 

 val, hanem réseiken át egyúttal a véröbölböl is. A hátedény aorta-részlete 

 azonban, miután — mint boncztani tárgyalásánál is kiemeltem — résekkel 

 ellátva nincs, s csupán az utána következő ízszív által láttatik el vérrel. 

 Az aorta systoléja alkalmával azután a vért a fejtorba önti, honnét az 

 ismeretlen j^ályákon az egész testbe szétáramlik. 



A vérkeringés középpontjának eme működéseinél a véröblöt képező 

 pericardial-septum előbb leírt izomzata, mely azonos a rovarok, hátedé- 

 nyének szárnyizmaival, bár azoktól szerkezetre nézve nagyon eltérő, — 

 activ szereidet nem játszik • — miként azt Grabee is hangsúlyozza — s nem 

 működik közre a hátedény lüktetéseinél, hanem csupán a véröblöt képező 

 hártya kifeszítésére szolgál, illetőleg eszközli, hogy a hártya oly helyzetbe 

 jusson, miszerint résein át a vér a véröbölbe s így a hátedény közvetlen 

 közelébe juthasson. 



A hátedényen és a csokorgyomrocson kívül másféle edényeket nem 

 találhatni, s a vér, mint általában csaknem az összes ízlábúaknál a szer- 

 vek közötti falnélküli pályákon kereng és jut, üteressé válván, vissza a 

 hátedényhez. 



A vér, miként az ízlábúaknál általában, teljesen színtelen, s a vér- 

 sejtek alakjokat amœl)aszeruleg változtató, maggal ellátott, buroknél- 

 küli sejtek. 



Ennyi az, mit az álskorpiók keringési középpontjára vonatkozólag 

 észlelnem sikerűit. Azt hiszem, hogy az előadottak teljesen feljogosítnak 

 annak határozott kimondására, miszerint az álskorpiók meglehetős bonyoló- 

 dott szerkezetű, de ei/r.^zben mégis a többi ízlábíiakéval teljesen megegyeztet- 

 hetö szerkezetű, clkidihtiilt keringési középponttal bírnak. 



Végűi nem mulaszthatom el, s kedves kötelességemnek tartom 

 Dr. Entz Géza kolozsvári egyetemi nyilv. rend. tanár úrnak hálámat kife- 

 jezni ama lekötelező szívességért, hogy buvárlataimat folyton nagy érdek- 

 lődéssel kísérte, s becses utasításaival, felvilágosításaival és tanácsaival 

 támogatni méltóztatott. 



