) as ( 



17. §. 



Vanllgeri hlomstra och befroas de Tnaste Vaxter uncler 

 den varmasie aistiden, sa att varmen icke rlnga bidrager lill 

 denna starkare -dragningskraft al' fodo-arnner ifran roteri , anda 

 till Vaxtens ytiersta andar. Att fro-rednlngen fcr sine stdrre 

 t^ebof drager till sig bade flere och andre arnnen, an bladeri 

 och grenarne, tyckes med skal kunna slutas deraf, att 

 jorden aldramast matias, da ett och samma sade nyttjas flere 

 ganger 1 rad. Ett omvaxlande utsade lyckas biittre, ernedan 

 det sannolikt finner andre for sig tjanlige och af forru sadet 

 obeijasnade fodo-amnen. 



Besinnar man tillika att en Vaxt , innan den loper i blom- 

 ma , ar mindre lill sit omTang , och forokas uti storlek , ofia 



dubbelt eller mer, da den gatt i biomma, sa faller det fran- 

 ska nalurligt, att denna fdrokade till<>axt, fftrenad med en 

 Slarkare dragningskraft , fordrar storre forrad af foda och un- 

 derhall ifran jorden, hvilken fdljagtelicen komrner, att mera 

 fdrlora af ^iit kol-amne och sine oljagfige besiandsdelar, samt 

 altsa, att mera mattas och -utmagras. Rag-bradden ar om va- 

 ren obeiydlig i jamfdrelse med en Rag-aker, som mognarsitt 

 frd, till hvilket all naring sl synes dragas, att blad och halra 

 alldeles fdrtorka i samma mohn, axen forstoras, mogna och 

 blifva tunga, Alla annuella -vaxter framvisa denna syn ar« 

 ligen och de tu-irige pa andra aret, da de Idpa i blomma 

 gifva frdn och sedan fdrsvinna. Mat-jorden fdrlorar saledes 

 under all froredning mycket mera af sine fddande delar, sitt 

 Jkol amne, sin oljagtiga bestandsdel och de salter, som forena 



