198 
antennæ longiores, corpus subtiliter punctatum differentiam quandam 
habitualem prebent. Naar dertil føjes, at af Erichsons to Slægts- 
karakterer den ene er felles for de to Slegter, og den andens For- 
skjellighed er fremkommen derved, at Er. højst urigtigt har tildelt 
Stenus en trekantet Hage, mentum triangulare, ser man, at For- 
skjellen ikke kan være meget stor, naar man da ikke vil søge den 
i Tungens Bygning, men som det vil vere tilstrækkeligt tydeligt 
af det foregaaende, kjendte Er. denne kun højst utilfredsstillende 
hos Stenerne; udover hvad han kunde se med en stærk Loupe paa 
Undersiden af Hovedet kom Er. ikke, og at der her skulde findes 
gode Slegtskarakterer, antog han ikke. Kraatz derimod, som havde 
opdaget Urigtigheden af Karaktererne, hentede fra Hagens Form, 
optog i sine Slegtsdiagnoser Bitungernes og Tungefligenes Form. — 
. Efter Eriehsons Slegtsbeskrivelser og selv Kraatz’ Diagnoser 
var der altsaa kun at vente en ringe Forskjel i Tungens Bygning 
hos Dianous og Stenus, og det blev mig derfor af højeste Interesse 
at se, dels hvorvidt denne Forskjel mellem to saa nerstaaende 
Slægter gik, dels om Dianous maaske dannede en Overgang til de 
andre Staphylin-Tribus, og i det folgende skal jeg da beskrive, 
hvorledes jeg fandt Underleben bygget hos Dianous og nogle 
Slegter af andre Tribus i denne Familie. 
Tav. XVI, Fig.1—4, fremstiller Underlaben hos Dianous cærule- 
scens. Hvad der forst falder i Ojnene er Tungens korte Form i 
Modsetning til dens Længde hos Stenus, og i det hele taget dens 
ringe Størrelse lige overfor den mægtige Hage (a). Hvor langt 
Tungen kan skydes ud, er ikke let at afgjøre; Arten er sjælden, 
og jeg har ikke havt den levende, endnu mindre har jeg under- 
kastet den en lignende Behandling som adskillige Stener. At den 
kan skydes noget frem og tilbage, ses ikke blot ved en Sammen- 
ligning af Fig. 1 og 2, men det bliver endnu mere tydeligt derved, 
at Tungen ligesom hos Stenus har særegne musculi retractores 
linguæ (Fig. 3 ii). I øvrigt er Evnen til at skydes frem 0g tilbage 
vistnok fælles for de fleste om ikke alle Staphyliner, ligesom ape 
Erichson allerede har sagt (Gem. Spec. Staphyl. pg. 10) om Binde- 
