121 
de to Sider ikke give sig til Kjende ved andre morfologiske For- 
hold, saaledes de florale Skud hos Medicago og Pisum, hos hvilke 
alle Blomsterstandene, som ere de primære Skud, staa ved og ere 
rettede ud. imod en og samme Side af Skuddet. Sædvanligvis 
giver Dorsiventraliteten sig dog ogsaa til Kjende i Bladene, idet 
den ene Side er mere eller mindre forskjellig fra den anden. 
Formforholdene ere naturligvis forskjellige hos de enkelte Slægter 
og Arter, men i det væsentlige gjenfinde vi dog det samme, blot 
udviklet i forskjellig Grad. Disse Symmetriforhold ere især blevne 
udførligt behandlede af Wydler!), og kunne i Almindelighed 
karakteriseres paa følgende Maade. Paa den Side af de dorsiven- 
trale Skud, til hvilken de primære Sideskud (Blomsterstandene) ere 
forskudte, ere Axelbladene ofte større, mere takkede eller fligede 
og ikke sjældent tillige lavere insererede end paa den modsatte 
Side. Ere Bladene finnede, blive Smaabladene ofte alternerende, og 
det nederste sidder da altid ved denne samme Side (Blomstersiden). 
Paa Sideskuddene vender denne Side altid ind mod Moderaxen. — 
Dorsiventraliteten begynder hos nogle Arter forst i den florale 
Region eller umiddelbart ved dennes Begyndelse, hos andre er den 
til Stede allerede i den vegetative Region. 
Vi skulle nu nærmere betragte nogle enkelte Exempler og 
‘særlig undersøge de dorsiventrale Skuds Forhold til de уйге Fak- 
torer, Lyset og Tyngdekraften. 
Alle de undersøgte Planter have toradede Blade. Primskuddets 
Bladstillingsplan staar vinkelret paa Kimbladenes, og Sideskuddenes 
mere eller mindre nøjagtig vinkelret paa Moderskuddets. 
Medicago lupulina. 
Fra Primskuddets nedre Bladaxler udgaa kraftige Skud, hvis 
Blade med Undtagelse af de nederste alle støtte Blomsterstande. 
Disse staa alle ved og ere rettede ud imod Skuddets Ventralside. 
') Wydler, Kleinere Beiträge zur Kenntniss einheimischer Gewüchse, 
Papilionaceae. Flora 1860 р. 17. 
