226 
men ifølge hele hans Arbejdes Karakter have disse været af höjst 
underordnet Betydning for ham, og der er herigennem heller ikke 
fremkommet noget særlig interessant; den af ham givne, ovenanførte 
Beskrivelse af Bladene er endda ikke ganske rigtig. —Stængel- 
anatomien er aldeles ikke berørt; de vegetative Organers Haardannelser 
skænkes der ogsaa kun en ringe Omtale; de hos saa mange fore- 
kommende Malpighia-Haar, som jeg har beskrevet nedenfor, kender 
Körnicke aldeles ikke. 
Schwendener!) er den næste, mig bekendte Forfatter, som 
omtaler anatomiske Forhold hos Eriocaulaceer. Han omtaler Lej- 
ringen af det mekaniske Үгү i Stængelen hos Tonina fluviatilis, 
dog kun i en sammenlignende Henvisning til den analoge Sammen- 
sætning af Juncus bufonius's Stengel; dernæst omtales og afbildes 
Kurvskaftets Tværsnit hos Eriocaulon decangulare og flavidulum; 
han nævner „Фе beinahe collenchymatischen Elemente der Rippen", 
men kommer i øvrigt ikke ind paa andre Omraader af Eriocaulace- 
Anatomien. Han har set de to Slags Karstrænge i Skafterne og 
deres Forhold til de mekaniske Strænge samt den mekaniske Ring 
(ell. Cylinder), som forbinder dem. Tonina henfører Schwendener 
til sin nittende Type; Eriocaulon derimod nærmest til tredje. 
I 1875 offenliggjorde Russow?) i et Universitetsfestskrift 
en paa et meget stort Materiale bygget Afhandling om Karstræng- 
enes og Grundvævets sammenlignende Anatomi, ogsaa betragtet fra 
et fylogenetisk Synspunkt?). Imellem de talrige Familier, som hån 
har undersøgt, befinde Eriocaulaceernes sig ogsaa; han angiver, at 
Rhizomerne hos Paepalanthus indeholde koncentriske Kar- 
strenge, og at Eriocaulons Karstrænge ere kollaterale og have 
') Das mechanische Princip im anatomischen Bau d. Monocot. Leipzig, 
1874. — Cfr. pg. 46 og Tab. VII, fig. 5. 
2) Betrachtungen über Leitbündel- und Grundgewebe ete. ; Dorpat, im 
*) Det er at beklage, at denne saa indholdsrige Afhandling SUAE = 
bleven videre udført som Haandbog; den er en fuldstændig, sam d 
lignende Anatomi in nuce, og den betragter Spórgsmaalet væsenligs 
fra morfologisk Synspunkt, saa at den vilde danne et godt Sidostykke 
til Haberlandts physiologiske Anatomie. 
