244 
hos Tonina, imidlertid som Regel ikke; Carphocephalus сашезсепз 
danner en Undtagelse i saa Henseende, men dens Barklakuner ere 
meget uregelmæssige. Det er derimod ikke sjældent, at Rodstok- 
kenes Bark er sammensat af Armparenkym, hvori der altsaa er 
meget store Cellemellemrum [Lophophyllum Itatiaiae, Eriocaulon 
helichrysoides, Psilocephalus nitens, Trichocalyx sp., m. fl]. Det 
er imidlertid særlig i mange Eriocaulaceers Rødder, at vi skulle 
søge Luftvev, nemlig hos alle, som have svampede, tykke, hvide 
Rodtrævler. Her er Barkens, særlig Mellembarkens Cellevæv meget 
stort; Luftrummene ere adskilte indbyrdes ved radieformet stillede, 
yderst tynde, klare Skillerum dannede af sammenfaldne, langstrakte 
Celler, som have mistet deres Indhold. Den afstivende Funktion i 
disse bløde Cellemasser er overtagen af radialstrakte, rørformede, 
tykvæggede og plasmaholdige Celler, der ved horizontale Arme staa 
i indbyrdes Forbindelse og forhindre Overhud og Yderbark i at 
falde sammen om Rodens Midtparti; [Eriocaulon-Arterne, Tricho- 
`- calyx sp., Psilocephalus nitens m. f].  Eriocaulaceerne ere altsaa 
i forskellig Grad forsynede med Luftvæv; bedst udstyrede ere Erio- 
caulon-Arterne, hvor baade Rod, Rodstok og (især) Bladene ere 
fulde af Luftkamre; andre, f. Ex. de store Actinocephalus-Former, 
have ingen saadanne i Rødder og Stengler, og Bladkodet er for- 
holdsvis tæt; det samme er Tilfældet baade med Tonina og Platy- 
caulon, trods Voxestedets Forskellighed. 
V. Ledningsvævet. 
Der findes hos Eriocanlaceerne væsenlig to forskellige Arter 
af Karstrænge, nemlig kollaterale og koncentriske, foruden 
Røddernes radiære. I alle disse Former kan man, hvad Celle- 
formerne angaar, skælne mellem Kar og Sirør (med Annexcellerne); 
Libriform og Sejbast ere aldrig knyttede til Karstrængene, hvorpaa 
vi ogsaa ovenfor have henledt Opmærksomheden; enhver Lednings- 
streng i Stamme og Blad bestaar altsaa af Hadrom og Leptom 
som ogsaa hos de øvrige énkimbladede Planter. At Strængene 
