258 
end maa tilskrive Eriocaulacé-Bladene en ejendommelig Overhud, 
saa har dog denne, og endnu mindre den herfra ganske forskellige 
Overhud paa Stængelen (saa vel paa Kurvskafter som paa den vege- 
tative Stængel) ikke nogen Lighed med Restionaceernes, ikke at tale 
om Forskellen i Aandehulernes Udseende hos де to Familier. 
Hvad Spalteaabningerne angaa, er der for saa vidt en Lig- 
hed mellem Familierne, som de begge have Biceller ved Siden af 
Lukkecellerne; men i øvrigt er Forskellen betydelig. Jeg behøver 
blot at minde om, at Eriocaulaceerne have vist sig i Besiddelse af 
en særegen Type af de nævnte Organer, og i øvrigt henvise til 
Pfitzers Arbejde, for at Forskellen skal træde frem. 
Naar jeg i det ovenstaaende bar sammenlignet Stænglerne 
hos de to Familier, har jeg for Eriocaulaceernes Vedkommende 
særlig haft Kurvskafterne for Öje. Deres vegetative, løvbladbærende 
Stængler frembyde selv der, hvor de ere udviklede som overjordiske 
Stammer eller i al Fald som straktleddede Stængler, ingen synderlig 
Lighed med Restionaceernes, i hvert Tilfælde ikke mere end med 
adskillige andre, i systematisk Henseende fjærnt staaende, énkim- 
bladede Familiers!). — Det maa saaledes blive Resultatet af Sammen- 
‚ ligningen mellem de to Familier i anatomisk og bistologisk Hen- 
seende, at der hersker en temmelig stor Uoverénsstemmelse imellem 
dem. Denne maa føres tilbage til dybere liggende Grunde end 
Forskel i Voxesteder eller omgivende Medier, da flere af de ana- 
tomiske Differenser intet have med ydre Faktorer at göre. 
Centrolepidaceerne, der i vegetativ Tilstand have Lighed med 
spæde Former af visse Paepalanthus-Arter [af Underslægten 
Eulepis 2) ], ere, som omtalt ovenfor, undersøgte af Hieronymus. 
Hvad Anatomien af deres Rødder angaar, bar denne Forfatter 
allerede iagttaget Hadromstraalernes direkte Berøring med Skeden; 
һап omtaler ganske vist ikke dette Forhold, som v. Tieghem 
ое Жан 
') Cfr. de Вагу: Vergl. Anat., pag. 495. 
*) Tildels ny og upublicerede Arter samlede af Glaziou. 
