270 
som de mekaniske Listers; om dette Кап opfattes som homologt med 
en Endodermis, maa jeg lade staa hen; Reaktionerne tyde ikke der- 
paa, thi dels er det ikke resistent overfor koncentreret Svovlsyre, 
dels har det hverken særlig fortykkede eller med „Сазрату“ ske 
Pletter udstyrede Vægge. 
Vil man ikke opfatte det nys omtalte Cellelag som det inderste 
i Barken, maa man anse det som det yderste i Centralcylinderen; 
kun en ontogenetisk Undersøgelse, som mit desværre fuldt udviklede 
Materiale ikke har kunnet tillade mig at foretage, vil kunne afgöre 
Spörgsmaalet; hvorledes man end vil stille sig overfor dette, bliver 
alt det følgende Væv Centraleylinder. Man skelner heri først en 
regelmæssig Kreds af normalt orienterede Karstrænge: smaa og store 
afyexlende med hinanden, alle kollaterale. I hines Hadrom danne 
Karrene paa Tværsnit en V-formet Figur, hvis Midte indtages af 
særdeles snævre Ringkar, medens Flankerne bestaa af forholdsvis 
vide Nætkar; undertiden danner denne Karrække en Bue. Leptom- 
partiet er kredsrundt; dets Elementer ere som hos alle Eriocaulaceer, 
mange Cyperaceer о. а. temmelig smaa, og den i Ојпе faldende 
Forskel i Störrelse mellem Sirørene og deres Annexceller, som kan 
findes hos mange Monokotyledoner, er her saa godt som ikke udtalt; 
Længdesnit vise os, at Sipladerne ere næsten horizontale. Disse 
smaa (ә: tyndere) Karstrænge ligge lige for det assimilatoriske Vær; 
de tykkere, som findes indenfor de mekaniske Strænge, ere byggede 
omtrent paa samme Maade. Deres Leptom afviger ikke fra hines, 
men Karrene i Hadromet ere noget anderledes lejrede, idet de store 
Kar paa Tværsnittet ikke danne nogen sammenhængende, V-formet 
eller buet Række, men to tilnærmelsesvis parallele Siderækker, som 
ere forenede af flere meget smalle Kar"). I disse Strænges indre 
1) Det kan her anføres, at ét af de meget faa Tilfælde, i hvilket Ge 
Litteraturen foreligger noget om Eriocaulaceernes Anatomi, netop 6 
her. Russow [Betrachtungen über das Leitbiindel- und Grundgewe : 
Dorpat 1875, Pag. 35] nævner nemlig Eriocaulon, ganske viet en 
nærmere Opgivelser, under sin Graminé-Type, og jeg formoder VE 
ikke fejlt, naar jeg antager, at han netop har undersøgt et Blomster 
aft. Men om nærmere histologiske Details ytrer han sig ikke. 
