271 
Del danner der sig еп Lakune, hvori der findes Rester af et 
formodentlig ved det lange Internodiums Strækning sønderrevet 
Ringkar. 
Kurvskaftets nedre Del er som bekendt skjult i det rørformede, 
lige afskaarne Forblad, der betegnes vagina. Denne Del af det har 
en langt blødere, tilsyneladende yngre Beskaffenhed end den ovenfor 
omtalte; vi have her et Forhold, der öjensynlig ganske svarer til 
det, der kendes saa godt fra Gramineer, Cyperaceer og Armeria, 
hvor skedeformede Bladdannelser ogsaa indeslutte blødere Stængel- 
dele, som spille interkalære Væxtpunkters Rolle, og derfor trænge 
til en ydre Støtte. Her hos Eriocaulon ere Cellerne i denne Region 
af Skaftet overalt .bløde, tyndvæggede, rige paa Plasmaindhold. 
Spalteaabningerne anlægges endnu, Lakunerne i de större Karstrænges 
Hadrom ere endnu ikke fremkomne, men en Gruppe Kar indtager 
deres Plads. Karrene selv ere ikke engang færdige, de videste ere 
endnu plasmafyldte og ikke eller kun utydelig fortykkede; i Assi- 
milationsvævet ere Luftrummene endnu kun smaa, og det senere saa 
karakteristiske, ovenfor omtalte Arrangement af Cellerne kan endnu 
ikke paavises. Alle disse Forhold synes mig at antyde, at Kurv- 
Skaftets Grund længe holder sig i ungdommelig Tilstand som et 
interkalært Væxtpunkt, ved hvis Virksomhed Kurvene kort för 
Blomstringen skulle hæves i Vejret. 
Bladet. 
Eriocaulon  helichrysoides har ligesom Е. macrobolar og 
vaginatum brede, bløde, i levende Tilstand rimeligvis dybt grönne, 
temmelig tykke Blade, som ere fuldstændig stængelomfattende og 
sidde meget tæt paa det ovenfor beskrevne Rhizom. De ere for- 
neden noget rendeformet-hule og mangenervede; ingen Nerve er 
Særlig fremtrædende som Midtnerve, men holdes Bladet mod Lyset, 
Ses Rummene mellem Nerverne tæt tværstribede, hvilket især er 
tydeligt i Bladets nedre, noget blegere Del. 
Overhuden er et af temmelig store, klorofylløse Celler sammen- 
sat Vær. Betragtes Bladets Tværsnit, falder dette Cellevæv strax 
