280 
Centraleylinderen, hvis yderste Cellelag, Pericyklen, er alt andet 
end særlig udpræget, bestaar af Grundvæv og Karstrænge. Hint 
er i alle væsenlige Henseender af samme Beskaffenhed som Barken, 
og indeholder ogsaa Stivelse ligesom denne; dets axile Parti er en 
karstrængfri Marv. 
Karstrængene, der hver for sig omgives af en Art Skede af 
svagt fortykkede, fladporede Parenkymceller, som ere stivelsefri og 
svagt forvedede, ere i Tværsnit temmelig store; de ere meget 
bugtede og anastomosere derved, især da de (navnlig i Central- 
cylinderens уйге Dele) ere temmelig tæt stillede. Deres for 
Resten meget interessante Bygning stemmer ganske med deres, som 
forekomme i den overjordiske Stængel eller Stamme, og jeg ор- 
sætter derfor Beskrivelsen deraf til nedenfor. Med Hensyn til Blad- 
sporstrængene kan her endnu anføres, at de efter at have gennem- 
brudt Endodermen. fortsætte sig lige ind i Centraleylinderens Grund- 
væv imellem dens perifere Strænge, hvorfor et indenfor Endodermen 
ført Tangentialsnit viser os dem i Tværsnit; de lægge sig op til 
de inderste Rhizomstrænge. 
Lysskuddet. 
De basale. Dele af dette have ikke staaet til min Raadighed i 
ældre Tilstand; jeg har derfor ikke kunnet undersøge det inter- 
essante Spörgsmaal om Tykkelsevæxten, der, som ovenfor nævnt, 
angives at finde Sted. I nogle af de bredt lancet- linjeformede 
Blades Axler dannes de tykke Grene, der bære de skærmstillede 
Blomsterkurves Skafter; disse Grene, altsaa Axerne af 2den Orden, 
vise en i denne Plantefamilie sjælden Ejendommelighed, idet de fra 
deres Støtteblads Axel ere forskudte lodret opad indtil et ovenover 
siddende Blad; de udspringe derved umiddelbart under dette til 
Siden for dets Median. Efter her at have böjet sig ud fra Moder- 
axen bære de et Stykke fra Insertionspunktet deres første, ind imod 
hin vendte Blad, som forneden er helt stængelomfattende; lige 888 
lidt som der i de almindelige Løvblade er nogen (fremtrædende) 
Midtribbe, findes der her nogen saadan; endnu mindre kan det 
