290 
Bladets Karstrænge, som løbe parallelt fra Grunden til Spidsen, 
i hvilken de bueformet konvergere, ere af tre forskellige Störrelser, 
afvexlende med hverandre. Omtrent midt i Bladet ligge de tykkeste; 
imellem dem (1 samme Plan) og regelmæssig afvexlende med dem de 
næsttykkeste, medens Resten, de tyndeste, ligge i en Plan ovenover 
dem igen; underneden de først nævnte findes ingen. Alle disse 
Karstrænge ere paa forskellig Maade forbundne med Overhuden ved 
storcellet, med klart Indhold udstyret mekanisk Væv, der er bygget 
saaledes, som vi ovenfor allerede have lært det at kende hos den der 
beskrevne Eriocaulon. De tykkeste Karstrænge have mekanisk Vær 
paa begge Sider; det, som forbinder dem med Undersidens Overhud, 
er i Regelen noget mægtigere udviklet; de mindre Karstrænge ere 
derimod [paa Tværsnit] kun ved én, to eller hójst tre klare Celler 
forbundne med Oversidens Overhud. Hver Karstreng er kollateral; 
dens Kar og Sirør give mig ikke Anledning til særlig at opholde 
mig ved dem. Derimod maa det fremhæves, at hver Stræng er 
omgivet af to, særlig paa Safraninpræparater smukt fremtrædende 
Skeder; den уйге har stórre Celler end den indre, Radialvæggene 
afvexle (paa Tyærsnit) med hinanden. 
Assimilationsvevet er temmelig smaacellet og forholdsvis tæt. 
Paa Bladtværsnittet ses de stærkt bladgröntholdige Celler [X, 5] at være 
udstyrede med 5 à 6 korte, brede Arme, hvormed de støde sammen 
ladende smaa, oftest rundagtige Cellemellemrum imellem sig. Herfra 
undtage vi dog de brachyodisk ordnede Celler, som støde umiddelbart 
op til Karstrængskederne; de slutte tættere sammen og deres Vægge 
straale radieformig ud fra Skederne. Fremdeles have de til Overhuds- 
cellerne såa vel paa Bladundersiden som foroven stødende Palissade- 
celler en mere langstrakt Skikkelse. De egenlige, assimilerende 
Palissadeceller paa Oversiden ses paa Længdesnit af Bladet tem- 
melig løst forbundne indbyrdes; i det særlig respiratoriske Vær, som 
danner Aandehulernes indre Beklædning, ere де yderste, grönne 
Celler forbundne indbyrdes ved meget korte Udbugtninger, en Slags 
Antydning af et Armparenkym. I ingen af Bladkødets Celler finde 
Vi „spanske“ Vægge; i hver af dem iagttages “еп yderst lille, stav- 
