804 
svagt afstivende; assimilerende Væv findes ikke; dets Plads ind- 
tages af uregelmæssige Lakuner eller Luftgange imellem de ligesom 
ovenfor byggede Karstrænge. 
Roden. 
I Modsætning til Roden hos Eriocaulon er den hos Platycaulon 
af langt ringere Diameter og meget fast Konsistens; den er der- 
næst ikke som hos hin hvidlig, men sortebrun; den ligner med 
andre Ord ikke en til sumpet Grund eller Vand, men til fast Jord 
tilpasset Rod. Paa mit Materiale have alle Rodspidser været af- 
brudte, og kun forholdsvis korte Rodstykker have staaet til min 
Raadighed, hvorfor jeg kun kan beskrive den færdige, ældre Rods 
Bygning. 
Et Tværsnit DL 2] viser yderst en tyndvægget, storcellet Over. 
hud af kvadratiske, lidt udhvælvede Celler, der sete fra Fladen dels 
ere langstrakt-rektangulære, dels kvådratiske; disse kortere Celler, 
som hyppigst ere samlede i Grupper paa 2 å 4, ere rhizoidbærende; 
Rhizoiderne, der ere af den sædvanlige, ugrenede Form, staa altsaa 
som oftest i smaa Knipper. Deres Grund er opsvulmet, medens 
Spidserne paa ,,Hapterers* Vis ere uregelmæssig udposede og 0р- 
svulmede om de smaa, vedhængende Sand- og Jordpartikler. 
Yderbarken er temmelig storcellet, tyndvægget og uden Porer 
i Cellehinderne; imellem Cellerne forekomme ganske smaa, paa 
Tværsnit trekantede Mellemrum. Saadanne mangle derimod ganske 
i den af langt mindre, men tykvæggede, sklerenkymatiske Celler 
sammensatte Indrebark. I dennes gulbrune, lagdelte Hinder ses 
lige, ugrenede Porer. Större Luftkamre i Rodbarken, som hos 
Eriocaulon, findes altsaa ikke hos denne Plante, ligesaa lidt som 
Kalkoxalatkrystaller eller andre ejendommelige Indholdsstoffer. Indre- 
barkens inderste Cellelag [XI 2; e] er Rodskeden, Endodermis, hvis 
Celler ere usædvanlig store og derved blive i Öjne faldende ved Siden af 
de udenfor liggende, temmelig smaa Indrebarkceller. Skedens Radial- 
vægge staa, som sædvanligt, i Fortsættelsen af Indrebarkens, hvis 
Celler ere ret regelmæssig radialstillede. Vi have i ældre Roddele €" 
