826 
stærk blaa Farve; Fuchsin-Glycerin farver dem svagt rosenrøde, 
Hinderne antage derimod en stærk Farve. 
Af disse Reaktioner lade sig for Tiden med Sikkerhed intet 
andet slutte, end at vi have med en Modifikation af Cellehinden at 
göre, der har Lighed med de af Luerssen hos Marattiaceer og af 
Gardiner hos Aspidium- og Blechnum- Arter fundne, henholdsvis 
som Kutikula- og ,Slim*dannelser tydede Traade. [Om inter- 
cellulære protoplasmatiske Dannelser, hvis Existens hævdes af nogle, 
kan her aldeles ikke være Tale]. 
Inden vi forlade Bladkødet, kunne vi endnu tilföje, at Aande- 
hulernes Begrænsning indad i Regelen [paa et Tværsnit] dannes 
af tre korte Celler, som danne en lille Hvælving. 
Karstrængene, som alle omgives af to Skeder, en tyndcellet 
ydre Ledeskede og en af sejbastlignende, brune Celler dannet indre, 
der rigtignok paa de tyndere Strænge oftest kun er udviklet paa 
Leptomsiden, frembyde intet særligt, hvad Kar, Sirør o. s. v. angaar, 
hvorfor vi forbigaa dem her. 
Roden. 
Den tynde, grenede Rod frembyder hverken i sin storcellede 
Overhud og Bark. eller i sin af særdeles store Celler sammensatte 
C-Skede noget, som væsenlig er forskellig fra Roden hos Eupaep. 
Schenckii, lige saa lidt som den polyarke Centralcylinder med de 
store, spredte indre Kar afviger fra hin Arts, hvorfor vi ikke ville 
opholde os med en detailleret Beskrivelse, men blot fremhæve, at 
Hadromstraalerne hos denne Art altsaa heller ikke gennembryde 
Perikambiet, og at Rodhaarene sidde enkeltvis paa Overhuden, samt 
at Skedecellerne og Inderbarkcellerne have samme brune Farve. 
Eupaepalanthus Schenckii V. A. P. [Misit Schenck: 
nr. 3693]. 
Iblandt de mig af Dr. Schenck sendte Eriocaulaceer befinder 
der sig under ovenanførte Nr. en lav, tueformet Art af Det” 
lanthus, hvis Ydre ikke er særlig karakteristisk. Den har linje- 
