332 
Nætkar (eller Stigekar) [f] adskilte ved et meget smaamasket, 
plasmaholdigt ,,tissu conjonetif*. 
Denne Arts Rødder ere altsaa ikke i nogen væsenlig Grad af- 
vigende fra andre Eriocaulaceers; Hadromstraalernes Ophør indenfor 
Perikambiet kan jo i denne Familie være værd at bemærke, og Farve- 
forskellen mellem Skedens og de andre tykvæggede Indrebarkcellers 
Vægge er ligeledes ret ejendommelig; dog antyder denne Forskel 
ikke nogen stor kemisk Differens mellem Cellehinderne, ti de reagere 
ganske éns med de forskellige, almindelig anvendte Kemikalier. 
Eupaepalanthus Schraderi Keke. 
Denne smukke Eriocaulacé, som ogsaa hører til de mindre, 
men derfor ikke mindre ejendommelige Arter, særlig udmærket ved 
sin ikke ubetydelige ydre Lighed med Philodice Hoffmanseggii, er 
i to Exemplarer sendt mig i Spiritus af Dr. Schenck. Jeg skal 
kortelig omtale dens interessanteste histologiske og anatomiske 
Forhold. 
Stængelen 
er overjordisk, paa тате Expl. ugrenet og 3 à 4 Tommer lang. 
Den er kantet, temmelig tæt besat med korte Haar og har 
tydelige Led. Раа de ældre iagttages yderst en temmelig stor- 
cellet, tyndvægget Overhud, fra hvilken der udgaar trecellede 
Børstehaar; de have to Grundeeller, hvoraf den nederste er stærkt, 
blæreformet opsvulmet, medens Endecellen er tæt besat med Kuti- 
kularknuder. De yderste af den temmelig lidet udviklede Barks 
parenkymatiske , tyndvæggede Cellelag ere sammenfaldne, dog saa- 
ledes, at de danne et sammenhængende Lag uden Luftrum. Skeden, 
en af brune, forvedede Celler dannet O-Skede, er noget uregel- 
mæssig; dens langstrakte Celler have særdeles skraat stillede Ende- 
vægge. Indenfor den befinder der sig en ret tydelig Pericykel, 
hvis Celler for øvrigt aldeles ikke ere lige store og regelmæssige 
Indenfor dette Centraleylinderens yderste Cellelag findes et Kar- 
