875 
mellem andre Væxter være” tilpassede til mindre stærk Be- 
lysning. 
Planter, som voxe i en saadan, have som bekendt visse Ejen- 
dommeligheder ved deres Blades Bygning; Bladpladerne ere tydelig 
dorsiventrale, idet der paa Oversiden findes et vel udviklet Palis- 
sadevæv; i Følge Stahls og Johows (1 с.) Undersøgelser staa 
Palissadernes Længde i ligefremt Forhold til Lysstyrken. Det er 
derfor ikke forbausende, at de fleste undersøgte Eriocaulaceer ikke 
alene have tydelig dorsiventrale Blade, men flere af dem endog 
meget elegante Palissader. I Følge Pick's Iagttagelser (1. c.) 
paa andre Planter kunne disse Celler i visse Tilfælde stille sig 
paa skraa i Forhold til Bladfladen, saa at Lysstraalerne, trods 
Bladets mere eller mindre oprette Stilling, dog gaa parallelt med 
Palissadernes Længdeaxer. En saadan Tilpasning kan paavises i 
flere Erioeaulaceers mere eller mindre oprette Blade [f. Ex. Еираер. 
plantagineus], og det er rimeligvis en lignende Tilpasning vi se i 
de Blade, hvis Overhudscellers Endevægge hælde fremefter, netop i 
samme Retning som Palissaderne 1). 
') Man har fremsat den Anskuelse, at de dorsiventralt uddannede Løv- 
blade i Regelen forekomme paa Planter fra ikke tropiske Есте, 
saa vel Heinricher som Volckens sé i saadanne, ganske alminde- 
lige Blade egenlig et specielt Tilfelde, en Særform, som er tilpasset 
til vore Egnes mere diffuse Lys. I Troperne, hvor Lysstyrken er be- 
tydeligere, skulde særlig den isolaterale Bygning af Løvbladpladerne 
komme til Udvikling. Det er derfor ganske interessant at se Erio- 
caulacébladene i Regelen saa smukt dorsiventrale, og det synes, som 
om kun meget faa, [Ё Ex. selve Eriocaulon] rette sig efter den oven 
anførte Regel, og det endda langt fra fuldt ud. Naar Volkens [Flora 
d. aeg.-arab. Wüste, pag. 69] om de dorsiventrale Blades Underside siger, 
at den „lediglich (т) reflectirtes Licht empfüngt*, kan jeg rigtignok 
ingenlunde være enig med ham. Der gaar utvivlsomt en Mængde 
(осваа kemisk virksomt) Lys gennem Bladets øvre Cellelag (есі. ogsaa 
Haberlandt, Physiol. Anat., 1884; pag. 198], og jeg tror, at dette i 
mange Tilfælde forstærkes (koncentreres) ved Gennemgangen gennem 
Overhudsceller med hvælvede Vægge, af hvilke Celler hver enkelt da 
vil virke som en lille Samlelinse. Fer øvrigt skal jeg blot minde om 
Ficus elastica, Stephanotis floribunda, Amphilophium , Pithecocte- 
