HARALD NORDQVIST, SÖTVATTENSFISKARS LARVSTADTEB. 29 



små, bukfenor saknades. Undre käken var starkt fram- 

 skjutande, längre än den öfre. 



2. En den 8 maj, alltså två dagar senare undersökt 

 larv (fig. 19) af samma rommassa som föregående var 6 mm. 

 lång, hade redan starkt pigmenterade ögon och röda blod- 

 kroppar, 



Kläckningen af larverna i den rommassa, från hvilken 

 båda de här beskrifna larverna härrörde, hade ännu den 8 

 maj icke tagit någon fart. T. o. m. så sent som den 11 maj 

 var ännu hufvudmassan af rommen okläckt och först den 

 12 maj började kläckningen på allvar. Dessa senare kläckta 

 aborrlarver simmade från första stunden lifligt omkring, 

 voro 6 — 6,6 mm. långa och hade röda blodkroppar. Det 

 förefaller mig emellertid sannolikt, att denna den 12 maj 

 inträffade allmänna kläckning på grund af brist på yttre 

 hjälp i form af vågsvall var betydligt försenad (se längre 

 fram). Jag tror därför också, att Sundevall's och Malm's 

 uppgifter, enligt h vilka den nykläckta aborrlarven är 5 — 5,5 

 mm. lång och saknar röda blodkroppar, motsvarar regeln i 

 naturen. 



3. En den 14 maj undersökt larv af samma rommassa 

 som föregående var 7 mm. lång (fig. 20). Näringsgulan var 

 redan till största delen resorberad, oljedroppen däremot fort- 

 farande stor. Den svarta pigmenteringen hade i förhållande 

 till föregående stadier betydligt utvecklats isynnerhet i peri- 

 toneum. Små svarta pigmentceller förekommo också på 

 hjässan, och den svarta pigmentlinje, som redan på yngre 

 stadier är utvecklad vid basen af den ventrala fenhinnan 

 bakom anus, sträckte sig hos denna larv ända fram till stjärt- 

 spetsen och ännu ett stycke framåt på dorsalsidan af stjär- 

 ten. För öfrigt saknades svart pigment vid basen af den 

 dorsala fenhinnan, och på kroppssidorna förekommo endast 

 de för aborrlarven karakteristiska längs ligamenta intermu- 

 scularia löpande svarta pigmenttrådarna. Gult pigment sak- 

 nades fortfarande. Som af figuren synes, var den larvala 

 fenhinnan ännu kontinuerlig, men icke mera jämnbred utan 

 började reduceras framom stjärten, så att tre, de blifvande 

 opariga fenorna motsvarande afdelningar redan tydligt kunde 

 skiljas åt. Stjärtfenan var dock fortfarande fullkomligt di- 

 phycerk cch någon fenstrålbildning kunde ännu icke iakt- 

 tagas. 



