32 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 9. N;0 4. 



utom ramen för denna undersökning. Jag vill här endast 

 anföra några iakttagelser af biologiskt intresse. 



Lägges en hel rommassa i vatten så, att den icke ligger 

 utbredd utan viker sig, i öfver hvarandra liggande veck, så 

 sjunker visserligen massan i sin helhet till botten, men väl 

 hunnen dit pressas den icke ihop af sin egen tyngd, utan 

 de enskilda vecken förbli på ett visst afstånd från hvarandra. 

 De äggen omgifvande och förenande geléhöljena äro med 

 andra ord så pass fasta, att de till en viss grad förmå stödja 

 rommassan. Under rommens utveckling förändras emellertid 

 dessa förhållanden, och rommassan antar en allt lösare kon- 

 sistens, genom att geléhöljena allt mera förslemmas. Jäm- 

 sides med denna förslemning af äggens yttre omhöljen går en 

 utvidgning af äggskalen. Denna äggens starka utvidgning 

 framhålles äfven af Sundevall, som emellertid tyckes ha 

 antagit, att äggskalet tätt omsluter ägginnehållet och af ett 

 stort mellanrum skiljes från geléhöljet, eller också att ägg- 

 innehållet omslutes af en särskild membran. Han säger näm- 

 ligen: »Under denna tid utsvälla äggen ovanligt starkt, ända 

 till 3 Va millim. tvärlinia, eller dubbelt så stor tvärdiameter 

 som vid framfödandet. Inre rummet (för embryo) synes dock 

 icke ökadt, utan blott yttre hinnan, som enligt J. Muller's 

 upptäckt är tätt genomdragen af fina rör.» Huru härmed 

 än må förhålla sig, fann jag emellertid, att det sig utveck- 

 lande embryot får allt större och större svängrum innanför 

 äggskalet, som slutligen utspännes så starkt, att det brister 

 och larven blir fri. I någon mån kan väl larven själf genom 

 häftiga rörelser bidraga till äggskalats sprängning, men på 

 grund af det stora svängrum den har, kan den säkerligen 

 icke utöfva något starkare tryck på skalet. Spelar således 

 larvens egen medverkan sannolikt en jämförelsevis obetydlig 

 roll vid själfva kläckningsakten, torde däremot vågsvall och 

 andra yttre mekaniska faktorer härvid ha så mycket större 

 betydelse. Som redan tidigare framhållits är aborrens rom 

 i regeln upphängd öfver ris, vattenväxter m. m. oftast vid 

 eller nära vattenytan. Till en början, då äggens geléhöljen 

 ha en tämligen fast och seg konsistens, kan rommassan 

 ganska väl motstå vågsvallets inverkan, men ju längre för- 

 slemningsprocessen fortskrider, desto lättare söndertrasas rom- 

 massan. Genom de härunder uppkommande slitningarna 

 sprängas gifvetvis de starkt utspända äggskalen lätt, hvar- 



