HARALD NORDQVIST, SÖT VATTENSEISKARS LARVSTADIER. 41 



af kroppens hela längd. Resorptionen af näringsgulan tycktes 

 vara åtminstone i det allra närmaste fullbordad. 



3. Längd c:a 10,5 mm. Den svarta pigmenteringen 

 på hufvudet och nacken var något starkare utvecklad än hos 

 föregående. Den peritoneala svarta pigmenteringen likadan 

 som hos föregående, om man frånser, att hos detta exemplar 

 äfven på ventralsidan af inälfssäcken förekommo några små 

 punktlika svarta pigmentceller. Den postanala ventrala raden 

 af svarta pigmentceller sträckte sig hos detta exemplar ända 

 fram till anus. Dessa pigmentceller ligga i en enkel rad djupt 

 inne i bindväf ven och framträda därför tydligast längre bakåt, 

 där kroppen är tunnast. Däremot blifva de större längre 

 fram. Icke heller detta exemplar hade något svart pigment 

 på ryggen eller på kroppens sidor. Fenstrålarna visade samma 

 utveckhngsgrad som hos föregående. 



4. Längd c:a 11 mm. I den ventrala och den dorsala 

 fenhinnan kunde redan föga differentierade antydningar af en 

 fenstrålbildning spåras. Om detta exemplar har jag för öfrigt 

 endast antecknat, att gällocket löpte ut i en skarp spets, att 

 hufvudet var bredt och platt och ofvanpå hjässan företedde 

 två låga bredvid hvarandra belägna knölar, samt att i huf- 

 vudets midtlinje fanns en från trakten mellan ögonen framåt 

 nosen löpande köl. Huruvida dessa ojämnheter, som jag icke 

 funnit på samma sätt eller lika tydligt utvecklade hos alla 

 larver på samma eller äldre utvecklingsstadier, kunna betraktas 

 som de första anlagen af de hos den fullväxta C. quadricornis 

 förekommande hjässknölarna, vågar jag icke afgöra. 



5. Längd något öfver 14 mm. Fig. 24. I analfen- 

 hinnan funnos 13 tydliga fenstrålanlag, som emellertid ännu 

 icke nådde fram till fenhinnans rand. I den bakre ryggfenan 

 funnos 11 fenstrålanlag, i den främre saknades sådana ännu 

 fullständigt. Stjärtfenan var betydligt längre utvecklad än 

 hos föregående och hade på ventralsidan 9 fullt tydliga och 

 dessutom 3 a 4 mindre skarpt differentierade fenstrålar. Den 

 svarta pigmenteringen befann sig på ungefär samma stånd- 

 punkt som förut. 



6. Ett annat äfvenledes 14 mm. långt exemplar hade 12 

 tydliga fenstrålar i bakre ryggfenan och 6 korta och föga 

 skarpt afgränsade fenstrålanlag i den främre. I analfenan 

 hade detta exemplar liksom föregående 11 tydliga fenstrålar, 

 i stjärtfenan 10, af h vilka de flesta nådde fram ända till 



