42 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 9. NIO 4. 



fenans rand. I bröstfenan funnes 16 tämligen välutvecklade 

 fenstrålar. På hjässan syntes några starkt framträdande men 

 mycket osymmetriskt ordnade knölar. Pigmenteringen var 

 densamma som hos föregående. 



7. Längd 15 — 15,5 mm. (Fig. 25). Denna är den 

 största G. g^wac^ncorm^-larv från Vättern jag undersökt. Den 

 hade i främre ryggfenan 8, i bakre ryggfenan 12 fullt tydliga 

 fenstrålar. Bakom den bakersta af dessa sistnämnda fanns 

 ännu en otydlig fenstråle och framom den främsta antagligen 

 en men möjligen två mycket otydliga. I den smala hinnkant, 

 som ännu på detta stadium förenar de båda ryggfenorna med 

 hvarandra, syntes äfven två strålar. I analfenan funnos 13 

 tydliga fenstrålar och bakom dessa ytterligare en otydlig. 



Pigmenteringen företedde fortfarande ungefär samma ut- 

 veckling som förut. Dock framträdde den postanala ventrala 

 pigmenteringen något starkare, och tycktes de enskilda pig- 

 mentcellerna här icke längre vara så regelbundet ordnade i 

 en enda rad som hos föregående. 



Jämföras nu de af Sundevall beskrifna C. quadricornis- 

 larverna från Stockholms skärgård med mina C. quadri- 

 corw^Vlarver från Vättern, finner man, att dessa senare vid 

 utkläckningen måtte varit mycket mindre än de förra, men 

 detta är lätt förklarligt, om man betänker, att C. quadricornis 

 i Vättern är en förkrympt reliktform af den i Östersjön 

 förekommande formen. I fråga om tidpunkten för fenstrå- 

 larnas utveckling öfverensstämma Sundevall's C. quadri- 

 cornis-]aTver fullkomligt med Vätternlarverna, och båda 

 dessa former skilja sig i detta af seende afsevärdt från de af 

 Ehrenbaum beskrifna C. scorpuis-\a,TYeTi\a. Tyvärr saknas 

 i Sundevall's arbete uppgifter om pigmenteringen hos äldre 

 C. quadricornis-lixTver. Vid en jämförelse mellan C. quadri- 

 cornis-larverna från Vättern med Ehrénbaum's uppgifter 

 om G. 5Cor23*MS-larverna ser det emellertid ut, som om ut- 

 vecklingen af den svarta pigmenteringen, jämförd med de 

 opariga fenornas utvecklingsgrad, skulle möjliggöra en bekväm 

 karakterisering af de båda arternas äldre larvstadier. Den 

 till en början slående öfverensstämmelsen med afseende å det 

 svarta pigmentets utveckling och gruppering försvinner näm- 

 ligen snart. Medan det svarta pigmentet hos larver af 

 Vätterns G. quadricornis, som nått en längd af öfver 15 

 mm., och som redan ha tydliga fenstrålar i alla opariga fenor, 



