• - 188 



bunden end 1 time ad gangen. Grunden her til blev angivet at vsere den, 

 „at rsekerne vilde gaa ud af hoven igjen, naar de havde spist sig msette." 

 Fiskeren kan saaledes ikke faa udsat mere end i h0iden 12 hove, 

 f0rend han blir n0dt til at hale op den forst udsatte. — F0r han haler 

 op, gj0r han f0rst et kraftigt ryk i linen for at faa rsekerne ned i bun- 

 den af hoven ; under ophalingen tvinger vandtrykket dem til at blive i den. 



Str0mmen er alticl den vserste hinder for hovfiskeriet. I Drammens- 

 fjorden haender det ret ofte, at man maa opgive iisket for str0mmens 

 skyld. Ligeledes kan hovene vanskelig benyttes i farvande, hvor piraalen 

 (slimaal, Myxine glutinosa) findes, da disse 0ieblikkelig vil fordrive rse- 

 kerne for selv at fortsere den til hovene fsestede agn. 



' ■ i 





. 



. ■ ■ 





¥ 



■-S'v ii; ; «:'■,; ..'.■■.:.■■;■■'. ■■■:■■■.:.■■.■■■,■. 





&J?&?.- ■ ■';'.; '•; . : v.:.: V: , ■ ■ fe r A sb. J*&2e &&£ $&^mBv ; ■■■■ ■■:■ 



£8 





O'r 



; 



■■\ 



■ .■■■' 

 ..:■■■ ■ 





Fig. 3. Hov til fangst af clybvandsrseker. 



*■ 



Den bedste ticl for hovfiskeriet i Drammensfjorden ,er, efterat isen 

 har lagt sig om vinteren. Man hugger da simpelthen hul paa isen og 

 saenker hovene tilbuncls. Man pleier ikke at lade hovene ligge helt nede 

 ved bunden, men hsenge omtrent en meter oppe ifra denne. 



Senere udover aaret, efterat isen er gaaet op, drives hovfiskeriet 



kun i ringe udstrsekning. 



For at give et billede af hovenes fangeevne 



