*N 



213 



tages, er flere gange fremholdt. Disse udtalelser stotter sig til leilig- 

 hedsvise iagttagelser af dybvandsrseker i maven og gabet paa torsk, 

 kolje og hvitting fanget paa liner paa clybt vand. 



Det vsere mig langt fra at ville benegte, at flere af vore madnyttige 

 fiskesorter i fjord ene — torsk, korje, hvitting — virkelig fortserer rseker. 

 Jeg kan heller ikke slutte mig til dem, der — som forsvar for rseke- 

 fisket — har fremholdt, at clet kun er rokker og andre mindre vserdi- 

 fulde og sjeldne dybvandsfiske, der lever af dybvandsrseker. Men meget 

 forhastet synes det mig at vsere, ud fra de leilighedsvise iagttagelser af 



dybvandsrsek 



er 1 



maven paa vore almindelige torskearter, at slutte sig 



bidrage til fiskebestandens aftagen eller 



til, at disse dybvandsrseker i den grad er et for torskearterne saa vigtig 

 fi&ringsmiddel, at opfiskning af et i forhold til den hele bestand vistnok 

 ^eget lidet kvantum rseker, vil 

 fordrivning. 



Rsekefisket er endnu saa ungt, at man paa ingensomhelst maade 

 har nogen erfaring at st0tte sig til, hverken i den ene eller anden ret- 

 ni ng med hensyn til fiskeriets skadelige eller ikke skadelige indflydelse 

 Paa fiskebestanden af omhandlede grand. Men clerimod har man adskil- 

 lige observationer over de forskjellige fiskearters levevis ikke blot med 

 hensyn til, hvad de lever af, men ogsaa til deres horisontale og vertikale 

 udbredning. Og ud fra disse observationer sammenholdt med, hvad vi 

 kjender til rsekefiskets art og maade er det, at dette sp0rgsmaal maa 

 hed0rnmes. — ikke ud fra den tanke, at de store mamgder af dybvands- 



r 8eker, som kan fiskes paa dertil egnede steder, danner hovedbetingelsen 

 * or tilstedevserelsen af en fjords bestand af madnyttige fiskearter. 



Denne tanke 



man faar ialfald haabe clet — har vseret den basis, 



U( i fra hvilken enkelte har villet S0ge rsekefisket stoppet. Det forekommer 



1 



mig 



dog 



s 



at vsere en noget for sterk tillid til en tanke, at ville s0ge 



t°ppet en hel ny bedrifts opblomstren, f0r der endnu foreligger erfarin- 



8 er om denne bedrifts indflydelse. Men naar man saa virkelig li0rer 



over, at en fjord, hvor der drives rsekefiske, er begyndt at bli 



tattig p aa f^ — c | a h ar man da tilstrsekkelig grund til at forbyde 

 ^kefisket? I dagspressen er der fremkommet en msengde artikler herom. 



Rsekefisket faar skyld 



en. 



tilb 



Fordi om en fremgang paa et omraade indtrsefTer samtidig med en 

 a gegang paa et andet, er ikke dermed givet, at det f0rste har skylden 

 for det sidste. 



Forudsat at det virkelig forhold er sig saa, at en fjord er bleven 



hermed 



mind 



t 



ig paa fisk fra den tid, rsekefisket begyndte, er ikke 



al ene bevist, at denne aftagen skyldes rsekefisket, fordi dette har fore- 



gaaet samtidig med fiskemsengdens aftagen. For at dette sp0rgsmaal skal 



Unile bringes paa det rene, maa det sp0rgsmaal besvares: har ikke ud- 







