460 — 



Aaret 1902 udmerker sig fremfor alle tidligere aar i lofotfiskeriets 

 historie med hensyn til mulkter, og dette ikke alene hvad antallet af dem 

 angaar, men ogsaa hvad totalbel0bet af dem betrseffer. Deres tal var 

 :som i tabel 2 anfort 520, og deres samlede beteb udgjorde kr. 10 157.00. 

 Nsermest kommer aaret 1882 med 515 mulkter til bel0b kr. 9 063.30. 



Som ifjor maa ogsaa iaar den allervsesentligste skyld for den msengde 



mulkter tilskrives garnmsendene. 

 sine redskaber clagen f0r helligclag 



Saerlig var det undladelse af at traekke 



lofotlovens 8 22 



hvori de som 



garnmsenclenes smag efter de i 



vanligt gjorde sig bemerkede. Naar man iagttager, hvor ofte og hvor 

 almindelig denne overtrsedelse af lofotloven finder sted blandt garn- 

 fiskerne, da skulde man tro, at garnmsendene som de f0rste vilde vsere 

 med paa en forandring af lofotloven i den i forrige beretning antydede 

 retning, nemlig clerhen, at det skulde vsere tilladt at saette sine redskaber 

 dagen f0r helligdag og lade dem staa i sj0en helligdagen over. Men nei 

 tak, en saadan forandring falder ikke 

 modsat retning overvsegtige udtalelser at d0mme, der fremkom i m0der, 

 som flskeriinspekt0ren i vinter afholdt med fiskerne fra Svolvser og vest- 

 over til Stamsund, netop for at sondere stemningen blandt fiskerne med 

 hensyn til omhandlede sp0rgsmaal. For de jevnlige overtrsedere af lovens 

 22, hvilke jo ikke kan staa til troende med sine religiose betsenkelig- 

 heder i anledning af lovforandringen, gjselder det altsaa: „Hellere forbucl 

 mod at lade redskaberne staa til fangst helligdagen over og saa alligevel 

 lade bruget staa, det er drive ulovligt fiske, end lovens tilladelse til at 

 lade redskaberne staa eller ikke staa helligdagen over, som man finder seh 



for godt, det er lovlig bedrift." Ja, smagen er forskjellig, clet er vist; 

 men en saadan smag hos garnmsendene, t0r man vel sige, er dem til 

 Men sere. 



Nsest efter lofotlovens § 22 var det dens § 16 a og de i henhold 

 til denne givne vedtsegter, cler var gjenstand for den hyppigste over- 



trsedelse. Ogsaa her 



ulovlig ssetning paa delt hav — var det garn- 



msendene, som bar prisen hjem. Som en sjeldenhed kan noteres, at ogsaa 

 mange linefiskere forsaa sig mod havclelingsbestemmelserne. Det var i 

 Balstad distrikt, dette hsendte i de f0rste dage af april ; men da var 

 ogsaa garnhavet for distriktet kun lidet benyttet af garnfolkene, saa line- 

 msendene mente, de kunde bruge garnhavet, da dette ikke burde staa 

 tomt. Nu, de feilede heri. Men en ancles tale er det, om ikke i lignende 

 tilfselde — naar et hav henstaar ubenyttet af det brug, for hvilket det 

 er udlagt, enten fordi vedkommende brug har forladt distriktet og har 



S0gt til andre vser, eller fordi det har helt sluttet 



„klavet op 



u 



udvalgsformanden da burde have myndighed til midlertidig at oph^ve 

 havdelingen, saa at det andet brug kunde faa benytte havet, indtil dette 

 igjen paakr^vedes af det brug, for hvilket det egentlig var udlagt. Mod 









* 



W 







i 



i 



r 







' 



• 



f 



- 



