■^-^.^ ^^ 



— 16 



skjellig fra samme i Vestfjorden." „F0rst 0stenom Nordkap bliver det 

 arktiske element i faunaen dominerende ogsaa ud mod havkystcn og* paa 

 de st0rre dyb. Her taber nemlig Atlanterhavsstr0mmens indvirkning sig 

 mere og mere, alt cftersom kysten b0ier af i sydostlig retning, og A^ar- 

 angerfjorden, skj0nt i sin charakter fuldstsendig lig Vcstfjorden og lige- 

 som denne snarero at bctragte som en havarm end som en fjord, viser 

 lige fra stranden af og ned til de st0rste dybder en fuldkomm'en ren og 



ublandet arktisk fauna." 



Et klart billede af denne dyreverdencns successive forandring fra 

 syd mod nord km man naturligvis knn faa ved kjcndskabet til de en- 

 kclte former, saa meget mere som disse i sin levevis indbyrdes er meget 

 forskjellige, idet nogle lever paa grundt vand, andre i st0rre dyb, alter 



^nial ^rtet 



(Scogr. Distriht 



Xofotcn 



.^e0t-Jininarken 

 ®0t-iitimarhen 



®ronlanb 

 S.pttjber>jcn 



^o, t:^ "2? 



1=: 



^o 



to 



^o 

 ^o 



fO 



Fig. 10. Grafisk fremstiUing af MiddeU^avets niolluskers udbvedelse mod nord eftev 



G. 0. Sars arktiske moUusker (Norges arktiske fauna). 



andro er ikke f0dt, hvor de lever, men som fritsv0mmende larver fort did 



af havstrommene o.s.v. 



I mangel af det mere omfattende indblik i havots livsforhold, som 

 alene specialforskeren kan erhvervo sig, vil man allerede af forholdsvis 

 enkle sammenstillinger af liovedresultaterne af disse msends arbeider kunne 

 se lovmEessighodcn i organismcrncs udbredelse. Mod saadant maal for 

 0ie har jeg af G. 0. Saks vork om de arktiske molluskers (slqiel og 

 snegler) udbredelse sogt at udarbeido en grafisk fremstiUing paa deo 

 ene side af de arktiske (Polaroernes) og paa don anden side af de syd- 

 lio-e (Middelliavets) formers udbredelse udenlor de farvand, hvor de fore- 

 kommer i storst ma^ngde, oiensynlig trives bedst og derfor i almindelig' 

 bed sigcs ,,at have sit hjem". 



