i 



— 87 



agn over Iielo Finmarken, og dot trods det samlede kvantunij tagot 

 paa alio redskaber i disse aar, var omtrent dc samme. 



Statistikkcn forta^Uer altsaa om en sterk tilbagegang i dybsagnfiskct 

 Gller om en omla3gning af bedriften fra haandsn0re, dybsagn 

 ^ller jnks, som det kaldes, dettc billige rcdskab, til de langt 

 kostbarere" liner. Og dette fremholdes ogsaa i de most kraftige nd- 

 ^^yk af fiskerbefolkningen selv. Paa de m0der, jog i 1901 lioldt mod 

 tiskerne i Finmarken, udtalto mange seldre folk, som i mange aar haA^le 

 drevet fiske, dot som sin erfaring, at flsken for 20 aar sidcn var langt 

 nsermere land under loddefisket end i de senere aar, og at det var dette, 

 ^^om dcngang muliggjorde jukscfisket. 



Enhver bedrifts forandring fra en driftsmaadc til en anden med- 

 f0rer for dem, som staar i bedriften, store f0lger i mangfoldige livsforhold. 

 Naar den nye driftsmaade, som her, er kostbarere, medf0rer den ikke 

 ^lene forskudsudlseg til dyrere redskaber, men ogsaa stadig udgifter, her 

 f- '^ks. til agn. Disse sidste kan bebbe sig til Sccrdeles store summer, 

 hvorom mere senere. 



Hvad nu alle disse udgifter angaar, saa kan man forstaa deres be- 

 tydning for befolkninccn af den korte bemerkning, som lindes i en gam- 



^iel amtmandsberctning (for 1868), og som end mere viser forholdenc, 



^^^^T man busker, at der dengang v^sentlig var tale om dybsagnsfiskc. 



Der siges nemlig, at der i 1868 var tilbagegang i antallet af fiskerc^ 



^§' „denne tilbao-co-ano- i et forliold, som i lange tidcr aarlig liar voksct,, 



Jader sig formentlig kun forkiarc af den n0d, som ifjor herskede inden 

 Nordlands og Troms0 amter og gjorde for mange udrustningen til Fin- 



inarksfiske til en umulio-hed." 



\ J- 



Men en forandring i redskaber trsekker ogsaa mange andro for- 

 andringer med sig, fremfor alt i fart0ier. Medens juksefisket foregik na^r 

 land, og det dcrfor baade af hcnsyn til seiladsen og redskabets anvendelse 

 ^'ar (let most praktiskc at brugo de fra aarhundreder tilbage tilvante 

 otringer, forlangte lincfisket lang seilads tilliavs, og det viste sig da for 

 de nordligc landsdeles befolkning most praktisk at anvende noget st0rre, 

 ^liten diBkkede eller halvd^ekkedc „sneseilsbaade" (af sk0itefagon) med 

 tilhorendc fladbundcde liskebaado af det amerikanske „ dory "-system. Over- 

 ^It langs hole vor kyst fra Vestlandet og nordover, bar dette system 

 fondet indpas. For Finmarkcns vedkommende udtaler amtmanden i be- 

 i:etningen for aaret 1900: „Med honsyn til driftsmaaden og baadenes ud- 

 styr merkes der nn en betydclig forandring, idet man i den sidste tid 

 omtrent kun bar begyndt at bcnytte st0rre, tildcls dsekkede sneseilsbaade, 

 forsyiiede med 1—2—4 slsebebaade, hvoraf igjen et par stykker doryer. 

 Ligcledes er en forbedret linehaler, „and0ver" kaldet, bleven almen be- 

 ^siendt" etc. 



