92 



0stcnvind fra Ishavct hai- jaget bolgei'iie fca morg-enstundcn af. Men 

 naar kvelden kommer, tegg-er do sig b0]ge cftcr bolgc, og ved midnats- 



J - I m J ■ A — H J 



tide er havcts uro stilnct. Graahvidt, stivnet som 

 ud eftcr dagens jag. 



Men ikke Isenge varer dots hvile. 

 -stav, blivcr der med ct liv og beva^gclse derude. 



doden hviler det siq- 



hod afl0ses af et bev^s-et liv. 



Uventet, som rort af en tryllc- 



Den store, 0de ensom- 

 nattens undeiiigc stilhcd afbrvdcs af en 



brusende 1yd som fra myegtige fossefald. Havet, det blanke, "graalivide, 



Det er, som om der i dets liemmeligliedsfulde dyb t^eaides en 



vaagner. 

 \T8eldig ild. Havfladen blinker, bobler, syder i kog. 



„Seien gaar!" — 1 millionvis er seien steget op fra dybet; tlii den 

 bar seet sin deiligste dr0m opfyldt: havet yrende fuld a/ delikat aate 

 (kril). Nu leker den sin fiydefulde lek i den solglinscnde flade. Men 

 just under leken ringer dedsklokkcrne, just under leken skal den gj0res 

 til bytte. Udover mod „seiflakene" stevner nu baad -efter baad. 



Paa alle de smaa nses, livor en stue kan bygges, og i alle de smaa 

 i fjeldvseggen, hvor liavn for nogle baade kan crobres, liar de 

 flnmarkske fiskere reist sine gammer, sine stuer eller sine rorboder. Du 

 opdagcde dem ikke, da du sad oppe paa viddon og saa udover. Smaa 

 og vel gjemte ligger de i fjeldkbfternc opunder fjeldsiden. Herude paa 

 na^sset og i kbften liar flnmarkingen gjennemkja?mpet saa mange tunge 



indhug 



og m0rke tr^Bugselens vinterdage. 



Lodden er kommen!" 



fra mund til mund: 



1yd or: „ Seien gaar! 



a 



Men naar det i februar og marts gaar 



eller i juni og juli raabet 



da er savn og tr^engsel ^lemt 



V 



G"^; 



^^ 



Seien gaar!" for finmarkske flskere et trylle-ord. 

 Staar ban midt i arbeidet med at sanke ind de faa h0straacne til 

 vinterf0de for keen, ban kaster Ijaaen og riven. Sidder ban i fjteren og 

 agner linen til natsset for at fango torsk, ban la'r liner, angler og makke""- 

 koppen blive, livor do er. Til seien skal ban have not, garn; dem griber 

 han da. En god „sei-nat" opveier mangfoldige lange slitsomme dages, 

 ja ugers torskefiske. Notlagets fire baade slaar sig sammcn, Are mand 

 i hver baad, og saa ba3rer det udover, lappen med korte, ujevne tag, 

 nordmanden med jevne, sterke, kv^nen med lanire 

 dem paa aaretagene. 



Snart yror det af hujende, skrigondc flskere af alle disse nationer 

 Tide ved „sciflakene" (de steder, hvor seien i store, brcde stimcr boltrer 

 sig i havfladen). Aa, for et hv! Mad til de tommc fade, mcl til den 

 lange vintcr, lys til middagsmorke dage, klseder mod kulden og den storm- 

 jagede snekave, betaling af skatter, gjaeld og afgifter; dot er alt dette, 

 som for Pinmarkens flskere ligger indesluttet i tryllcordet „Seien gaar!" 

 Det er midnattens sommcrhaab for den kommende vinterdags 0de." 



Slig drives dette seifiske ude ved do saakaldte skaller yderst ude 



seige. Du kjender 



