129 



h 



r 



de arktiskc farvand staar over saa mangen en videnskabelig afhandling. 

 De stillede sig store problemer og S0gte at l0se dem, saaledes Nordost- 

 passagen, hvalernes vandringer fra Behringshavet til Spitsbergen. Sco- 

 BESBY meddeler at have beviser for saadanne vandringer i harpuner 

 fra Behringshavet fundne ved Spitsbergen, men andre forfattere, saaledes 

 Pechuel-L0scheO har benegtet dette. lallefald er ved deres bestrse- 

 belser saameget fastslaaet, at rethvalerne fandtes og vandrede med is- 

 grsenserne efter bestemte lovmsessigheder. Pechuel-L0sche skildrer dem 

 saaledes: „Nordhvalen er en meget frygtsom og sin fyr og holder sig 

 almindelig inellem isen, hvor baadene aldeles ikke kan naa den, eller 

 vandrer omkring ved iskanten; ser man den i det aabne hav, da er den 

 paa vandring og da har den sterkt hastvserk. Da den horer temmelig 

 skarpt, nndgaar man ombord i fart0iet og i baadene omhyggelig enhver 

 st0i. Af alle hvaler er den lettest at fange, godmodig og snil, og blir 

 kun sjelden nbehagelig med sin hale; undertiden ber0vcr dodsangsten den 

 ganske dens forstand." „Ofte ligger den ogsaa i ro og mag i en be- 

 skyttet raak mellcm isen, skyver da oversiden af sit vseldige hoved op 

 og lader et dronende hn-ff-ff! Blu-w-w-w hore langt bortover." 

 havde kun engang anledning til fra mastetoppen at iagttage paa nsert 

 hold en nordhval, mens den tog nsering til sig og f0lte sig sikker mellem 



saa, hvorledes den langsomt skj0v sig frem langs den speil- 



,,Jeg 



isen. 



Jeg 



glatte havoverflade og ligesom sknffede ind med sin aabne mund den 



wtore msengder 



havet sv0mmende nsering". 



ScoBESBY fortfBller, at deres f0de bestaar af det i kap. 1 skildrede 

 arktiske plankton. I de maver af gr0nlandshvalen, som han har under- 



S0gt, 



fandt han udelukkende rseger, men han antager, at ogsaa de bl0d- 

 dyr [dio, liniacina),) som vi tidligere har skildret, ogsaa ndgjorde deres 



naering. 



2) Narhvalcn er den hval, som kommer gr0nlandshvalen nsermest 



i levevis. Ligesom denne, holder den sig nser polarlandenes kystcr eller 



isen s^erlig ved Gr0nlands vest- og 0stkyst, Spitsbergen, Novaja Zemblja 



og den sibiriske kyst. Scokesby (loc. cit. 11) fortseller, at den er et 



„hurtigt, livligt og godsligt dyr, som sv0mmer med adskillig fart. Naar 



den kommer op til overfladen for at aande, ligger de sedvanlig ubevsege- 



lig 



i flere minutter med hoved og ryg saavidt synlige over vandfladcn. 

 De har tilb0ieht'-hed til at leve i flokke, ofte viser de sig i 



o 



talrige smaa 



n 



hjorde" paa et halvt dnsin eller more. Hver „hjord" bestaar af dyr af 

 samme kj0n. Naar den tr^ffes af harpunen dukker den paa samme 



og med samme fart som gr0nlandshvalen, men ikke saa 

 Almindelig gaar den ned 200 favne, saa vender den op til overfladen, 



maade 



dybt. 



'0 M. E. PECHUEL-L0SCHE: Wale u, Walfang. Das Ausland 1871. 



r 



9 



i 



:\:\ 



I 



