136 



1^ 



hau heller ikke nogensinde har Imnnet opdag-e spor af hverken lodde eller 

 slid hos den." I ferste kapitcl har vi nu seet, at denne kril „gror" op 



g-elig 



denne modsigelse ei 



seerdeles vanskehg mod de kundskabcr 



; 



Isengere 



tidsrum kan leve med sserdeles ringe nsering. 



om vaaren og forsommeren, og at der saaledes kun midtsommers er de 

 ngeringsforhold tilstede, som kan gj0re blaahvalens ophold i Fininarksha- 

 vet muligt. Heri hgger altsaa forklaringen til denne hvals vandringer, 

 som vi senere skal se, gjselder det samme seihvalen, ligesom det anta- 



har YddYQt tilfseldet med nordkaperen. I tilsyneladende strid 

 termed staar den omstsendighed, at den arktiske planktonhval, gronlands- 

 hvalenjo aldrig forlader de arktiske egne selv midtvinters, og det skj0nt 

 den lever af plankton ligesom de andre her nsevnte hvaler. At opklare 



vi nu har 



om dyrelivet i de rent arktiske egne om vinteren. De allcrfleste observa- 

 tioner deroppefra skriver sig jo fra sommeren. Paa den ene side synes 

 det ikke umuligt, at der blandt det rent arktiske plankton oppe blandt 

 isilakene, Andes enkelte former, som overvintrcr uden at d0 bort, f. eks. 

 de arktiske r^ger {Hymenodora, polartorsken), men paa den anden side 

 maa vel gr0nlandshvalens n^ring i allefald vsere sserdeles sparsom om 

 vinteren. Der er jo mange dyr, selv blandt pattedyrenc, som i 



Herom vides nu sserde- 



les hdet. De forskjelhge forfattere, som omtaler gr0nlandshvalens liv om 

 vinteren, er i stor tvivl om dens vinteropholdsstcd, og det er jo naturlig 

 nok, naar man betsenker, at hvalfangernc, hvorfra saagodtsom al viden 

 om den sag skriver sig, forlader de arktiske egne om vinteren. For tiden 

 er der derfor lidet at meddelc om alle disse ting, vi kan kun konstatero 

 den store forskjel mellem de arktiske hvalers og de her nsevnte nordat- 



lantiske planktonhvalers vandringer. 



Hvor langt nu disse vandringer strsekker sig, er det ikke godt at 

 konstatere. Takket vsere hr. iiskeriinspekt0r S0rensens opmerksomhed 

 paa vigtigheden af dette problem, har man erholdt nogle sikre data, som 

 fort£eller s^rdeles meget mere, end man ellers med sikkerhed kunde vide. 

 Hr. S0EENSEN har nemlig af hvalfangerne erholdt og offenthggjort^ raed- 

 delelse om, at der af og til i disse vandrende hvaler findes harpuner, saa- 

 danne, som aldrig anvendes under fangsten i Finmarken, men som bruges 

 ved Nordamerikas 0stkyst. Ved hr. S0rensens velvillige assistance er- 

 holdt jeg disse tillaans, de afbildes i hosstaaende figurer (fig. 54, fig. 55). 

 Af disse fremstiller fig. 54 en harpun, som i aaret 1888 blcv fundet i 

 en blaahval. Harpunen bserer indskriften E. Pierce's Pat. June. 1. C 0, 

 hvilket noksom \dser dens amerikanske oprindclse, lignende harpuner er 

 afbildede bl. a. i den amerikanske flskerikommissions beskrivelse af de 

 amerikanske flskericr (N. S. C. of fish & fisheries: The fisheries of U. 



1^ 



i 



■t^ 



K 



^) Beretning til departementet for det indre for;1899. 



t 



