138 



r 



8. SectV. PI. 198), harpunen kaldes der the Pierce bomb-lance, og der 

 beskriveSj hvorledes den udskydes fra et gevser, og saadant anvendes 

 ligesaalidt som disse smaa harpuncr i Finmarkcn (sc f0lgcnde kapitel.) 

 Den anden afbildede harpun (fig. 55) blev 1898 fundet i on blaahval, 



J 



Denne harpun afbildes ligeledes i det ovennsevnte verk (planche 197) 



og kaldes der „Brand muzzle-loading bomb-lance", den udskydes ligele- 

 des fra gevser. If0lge S0rensen fik 1899 en hvalfanger ogsaa en knol- 

 hval, hvori dele af amerikansk harpun, og ban tra^kker med rette den 

 slutning heraf, at „dette viser jo, at hvalerne gj0r store vandringer, for 

 de kommer til Finmarkskysten." 



If0]ge Van Beneden og Gervais er blaahvalen ogsaa funden ved 

 Skotlands, Hollands, Bohuslains og Frankrigs (Biskayerbugtens) kyster; 

 if0lge ovenomtalte amerikanske verk forekommcr den ved den nord0stlige 

 kyst af de forenede stater saaledcs, at omraadot for dens vandringer, som 

 man ser, falder sammen med det havomraade, inden hvilket vi ovenfor 

 omtalte, at disse nordatlantiskc hvaler vandrer. 



Vi saa ovenfor, at den aarlige fangst af blaahval ved Finmarken 

 var langt mindre pr. fart0i end ved Island. Af det folgende kapitel skal 

 vi se, at dette forhold ikke var det samme, da hvalfangstcn begyndte i 

 Finmarken, og vi skal i tiislutning dertil dr0fte sporgsmaalet om aar- 

 sagernc til den saaledes indtraadte forandring. 



Blaahvalen viser sig efter do forliggende oplysninger aldrig ved 



F 



Finmarken mod smaa unger, dcrimod er den ofte seet at parre sig deroppe, 

 Ingebjrigtsen mener ogsaa at have seet st0rre ungcr. Blaahvalen au- 

 tages at gaa mere end ct aar dr^gtig, og at den ikke har nogen bestemt 

 tid, da den kaster unger. 



3. Seihvalens forekomst i 

 hvilket maa forklares derved, at de begge er typiske planktonhvaler. 

 Af de ovennsevnte journaler, der mcddeler fangst af hval i 40 fangstaar, 

 fremgaar der, at der i disse blev skudt 357 seihval, men af disse kun 7 



Finmarken ligner mest blaahvalens, 



for Iste juni samtlige 



/ 



mai. Den kommer altsaa ogsaa forst, naar 



planktonet er groet op, den holder sig sserlig til Vestflnmarken, hvor og- 

 saa flest skydes. 



Deres forekomst synes ogsaa at variere saerdelos mcget i antal fra, 

 det ene aar til det andet, saaledes meddeler den departemcntale kommite 

 af 1890 i sin berctning, at der i 1884 kun blev skudt 6 stykker, i 1885^ 

 659 stykker. I dette aar fangedes den helt fra Soroen til Murman- 

 kysten. 



Collett meddeler, at dens maveindhold bestod af rodaato (CaZamts) 



og at den sidste dato, den til 1885 var observeret i Finmarken var 8de 



September. 



Van Beneden og Gervais angiver Acre lokaliteter for dens fore- 



\ 



^ 



k 





i 



t 



H 





