■-^ 



— 151 — 



egentligste forstand sonclerrcvne af dem. Der blev dri^bt langt flere end 

 sedt, livorved gT0nlaenderne, foruden dores eget bytte, endnu fik en god 



1830 blev i n^rheden af Narparsok if0lge 



overvteldet 09: 



V 



andel i spgekhnggernes. — 



gr0nl3endcmes angivclse, en stor krepokak" (knelhval) 



eftcrat have opgivet aanden, S0nderrevet af en orca. Af det paa val- 



pladsen sv0mmende spsek kom endnn henimod 15 t0nder gronkenderne 



tilgode." 



EscHRiGHT slutterheraf, at meddelclserne oin, at spa^kluiggerne, „skj0nt 

 unegtelig tildeels nserende sig af store fisk, er glubende dyr. er fuld- 

 kommen rigtigc. De kunne sluge saavel marsvin (..niser") som sselhnnde,. 

 endog mcget store individer, hele og boldne, idetmindsto 4 lige efter hin- 

 anden (den Nilsonske iagttagelse) og i l0bet af faa dage indtil 27 indi- 

 vider, ei heller skye at anfalde og S0ndcrrive selv de allerst0rste barde- 

 hvaler, for at ma^tte sig af deres spsek. 



Jcg bar anf0rt dette saa udf0riig, fordi det, som her or omtalt, har 

 spillet on vis rollc i folks tankegang i Finmarken, med hensyn paa de 

 store periodiske indvandringer af kobbe (gr0nlandss8el) under flskct. Man har 

 nemlig h0rt om netop don ovenfor meddelte BscHRicriT'ske meddelelse om 

 bin spaikhugger, der havde slugt saa mange sael. Heraf slnttede man, at 

 kobben utvivlsomt vilde sky de steder, iivor sptekhuggeren fandtcs. Jo 

 flere sp^klmggere, des mindrc ssel. Men spa3khuggernos forekomst, mente 

 man igjcn, var afhtengig af bardehvalernes forekomst, fordi, mente man, 

 spa^klmirgerne levede af bardehvalerne. Naar nu bardehvalerne blev skudt 



a 



^^ 



bort af hvalfangerne; vilde ogsaa spsekhuggeren forsvinde, og dermed vilde 

 kobben holde sit indtog. Og aarsagen til, at kobben nu antagos at vsere 

 talrigero end f0r, var if0lgo ovenstaaende derfor den, at hvalfangsten 

 havde bortskudt bardehvalerne, 



Denne noksaa udspekulerede bevisf0rsel, som af aviserne sees at 

 have spillet en vis rolle i folks tanker om alle disse ting, er dog hver- 

 ken sandsynlig eller stemmende med en flerhed af sikre kjendsgjerninger. 

 Der er nemlig en stor forskjel paa den ting, at spi^khuggejiie virkelig 

 vides at angribe visse bardehvaler, og paa den ting at paastaa, at spa?k- 

 huggerne norma.lt lever af disse hvaler og derfor opholdcr sig der, 

 hvor disse Andes, saaledes at do vilde forsvinde fra et sted, livor barde- 

 hvalerne ikke mere fandtes. 



Det er ganske usandsynligt, at bardehvalerne skulde va^re en nor- 

 mal f0de for disse dyr bl. a., fordi det da maatte vsere et langthyppi- 

 i'ere syn at se spaddiuggerne forf0lge og drj:ebe dem. Tvertimod dette 



^^il enhvcr, som har faerdedes paa vaarsildfisket, hvor spoekhuggerne An- 

 des i 



slige, msengder, have seet flnhval 



og sp^khugger noksaa fredelig 



sammcn og fremfor alt have seet sp^ddiuggeren forf0lgc silden, ikke 



