152 



hvalen. Dette liar jeg for miri del mango gauge seet, og dot or enliver 

 flsker paa Vestlandet bekjcndt. 



Nansen forteller i sin bog „Paa ski over Gr0nland" om, at ban 

 under Gr0nlands 0stkyst et par gange saa spaekhaggeren. Han skildrer, 

 hvorledes den ofte angriber do store livaler, og fortseller, at eskimoerne 



+ 



bar fortalt ham, „hvorledcs de bar scet ..ardluken 



a 



saa kalder de den, 



tage sselen i 



en eneste bid. 



a 



Men ban fortsaetter viderc : 



„Paa Yore kystcr synes spaskhuggcren delvis at fore et mere frede- 

 ligt liA^; den sees stadig paa vorc sildeflske og synes der kun at leve af 

 sild og sei; den viser ingen tilboicbghed til at angribe de store bvaler, 

 som den daglig bar anledning til at komme sammen mod, og disse synes 

 heller ikke at vsere rsedde for den. Grunden bertil cr muligens, at der 

 er nok af fiskef0de, saa den ikke bryder sig om hvalspsek; mere sand- 

 synligt er det dog, at de bardehvaler, som kommer paa sildeliskene, nemlig 

 sildehvalen (Balcenoptera mitsculus) og A^aagehvalen (Balamoptera rostrata) 

 ikke er de, den pleier at angribe; dette er sandsynligvis den ikke saa 

 hurtige og sterke blaahval 

 Megaptera hoops),^^ 



og muligvis ogsaa troldhvalen (knolhvalen, 



Sclv om man indr0mmer, at blaahvalen og kn0lhvalen er aftagct 

 som f0lge af hvalfangston i Pinmarkon, antager jeg dog for min del, at 

 der ingen grund er til at antage, at dette vilde kunne forklare forekomsten af 

 spsekbuggeren, hvis hovednsering, jeg eftor den erfaring, som foreliggcr, maa 



Har nemlig' hvalfangston formindskot antallct af blaahval i 



antage, er fisk. 

 Pinmarkon ~ 



hvad man ikke kan botegno som usandsynligt 



vil det 



maatte ansees som h0ist sandsynligt, at spsekhuggerno forlsengst vilde 

 have udryddct blaahvalen, om denne virkclig udgjordo dores hovcdsageligc 

 f0de. Paa den anden side tror jog ikke, at noksaa mango spsekhuggero 

 vilde vaere istand til at 0ve indflydelse paa det va^ldigc kobbeindsig, hvis 

 bovsegelser efter min tro skyldes naturforhold langt st0rrc og maegtigerc 

 end solv sserdeles store flokko af spsekhuggere, hvor rovlystne disse end 

 maatte vsere. 



At paa den anden side lival (bardehvalerne) og sselerne forekommer 

 paa de sammc steder, og at saalcdes den one ikke maa forsvinde, hvor 



Saaledos for- 



tsellor Nansen i sin nsevnte bog om, at han langs isen, hvor ban skildrcr, 

 sa3lerne opholdt sig, ofte saa bardehvaler, most blaahval, og enkelte spaek- 

 huggere. Jeg har herom dcsuden indhcntet erklseringer fra sa^lfangere 



ved Gr0nlandsisen og forerno af sselfangorno „Capclla", „Hekla", „Vega", 

 „Yiking", 



den anden f^erdes, cr der ogsaa en msengde bevisor for. 



Morgenen" bokr£eftcr 



alio at have seet hval nser isen, hvor 



saelen laa, og undertiden sselen og hvalen i vandet sammen. 



Dot er idothcle en stor feiltagelse, som man saa ofte m0der i flskeri- 

 sp0rgsmaal, at tro, at, fordi en dyreart af og til lever af en anden, 



^ 



\ 



f 



