166 



Indenfor hvert enkelt distrikt igjen viste der sig ogsaa dcnne samme 

 ting, at hvalerne ikke kom igjen, naar de f0rst var skndt bort, men her 

 maa man vel mere tsenke paa, at de blev skrsemt bort af fangsten. 



ScoEESBY skildrer, hvorledes i begyndelsen af det 17dc aarliundrede 

 (1607) liA^alrosfangerne, som da drev en udstrakt og l0nnende fangst ved 

 Bj0rn0en, fandt at disse dyr, som f0lge af fangsten blev sky og mindre 

 talrige, og at fangerne derfor drog nordover til de fandt Spitsbergen. 

 Bj0rn0en blev da foriadt, thi ved Spitsbergen var der masse af hval og 

 hvalros, og denne blev derfor skuepladsen for deres foretagsomhed. 



„Ved denne tid", siger ban, „fandtes gr0nlandslivalen i nmaadelige 



r 



msengde langs hele den ndstrakte kyst og i de forskjellige st0rre fjorde, 

 som den bar saa mange af. Aldrig havde disse dyr vseret forstyrrede, 

 de var uvidende om, hvad farer var, og de lod de modige flskere komme 

 sig lige ind paa livet og faldt da som et let bytte. Der var ingen md~ 

 vendighed dengang for at skibene skulde krydse over alle de vseldige 



i Polarhavet, som de maa gj0re nutildags" (1820), „for 

 hvalerne var der i masser, i disse fjorde, og derfor knnde skibene \iggQ 

 for anker paa 'en eller anden bekvem plads, og ialmindelighed blev de 



havstrsekninger 



liggende 



sine fort0ininger, til lasten var fuld. 



u 



Men som vi ovenfor har seet, varede dette fjordflskeri ikkchenge; 



r 



hvalfangerne maatte gaa tilhavs, S0ge isgrsensen nedover mod Jan-Mayen, 

 saa ind i Davisstrsedet saa langt mod nord som isen tillod; og nn vandrer 

 der kun nogle ganske faa, sjeldne gr0nlandshvaler langs disse fordnms 

 saa rige felter. 



Saa meget man end maa beklage at denne, den seldste, store hval- 



■ r 



fangst har formindsket i saa voldsom maalestok en rigdomskilde paa vor 

 jordklode, som det maaske er et sp0rgsmaal om, ja mest usandsynligt at 

 man nogensinde vil kunne erholde paany, saa maa det indr0mmes, at 

 denne hvalfangst har spillet en stor rolle i Enropas historie. Den har 

 ndviklet Nordeuropas S0mandsstand i et tidsrum, da nsesten ingen bedrift 

 paa sj0en kunde sammenlignes med hvalfangsten, den har ndviklet kund- 

 skaben om vor jordklode, den har skaffet mennesket produkter, som man 

 paa den tid ikke kunde skaffe sig paa anden niaade, specielt da fedt- 



■ , \ 



stofferne. Den senere middelalder havde ingen andre belysningsmidler,'som 

 kunde sammenlignes med hvaloljen. Selv i 1820 siger Scoeesby. Oljen 



