t 



189 



I 



^ 



r 



1, 



K 



\ 



\ 



J 

 t 



denne fangst, har 



marts skudt mange. 



Seihvalens forekomst viser 



(let hole sserdcles store A^ariationcr saalcdes fra 513 det ene aar til 5-1 



Saadanne sprang kan vistnok kun forklares ved variationer 



det f0lgende. 



i artens vandringer.- 



Naar vi nu ovcrveior, hvad den foregaaende fremstilling har visty 

 nemlig at hvalfangeretablissementerne har flyttet sig fra 0st mod vest til 

 at omfatte hole Finmarken og endel af Tromso, endvidere at fangsten 

 fra oprindehg at omfatte bare blaahval oftorhaanden har udviklet sig 



til ogsaa 



at omfatte 3 andrc arter, 



aarets f0rste maanedcr til September — 



betragte sporgsmaalet om bedriftens nuA'Ogrende stilling. 



og at den er bleven udstrakt fra 

 — saa vil vi bedre paany kunne 



Paa 



figur 



70 ser 



vi fremstillet udviklingen af hvalfangerflaaden 



(antal baade i de forskjellige aar), udbyttet af fangsten i Finmarken (antal 



hval pr. aar) og paa Island og Fser0crne. At den kurvc, som gjengiver 



antal hval pr. aar, kan der ikke trgekkes nogen bestemt slutning om, at 



der i frcmtidon vil fanges mindre hval end for. I de seneste aar, sserlig 



1 aaret 1900, har der vistnok vseret fanget meget faa (ca. 400) mod ca. 



1 100 i 1896 — 97, men for disse aar 96 og 97 var der ogsaa aar med 



lave tal. En stigning i kommende aar kan derfor ikke siges at vcere 



udelukket. 



Derimod betyder de lave tal i de senerc aar iallefald saa meget, at 



der i denne tid trods, at hvalfangerne nu undcrsoger hele Finmarkshavet, 



Og* trods, at de begynder tidligere paa aaret, har vseret forholdsvis mindre 

 hval 



at 



fange end 



hval 



i tidligere aar, og sserlig er forskjellen paafaldendo 

 w blaahvalens vedkommende. At et enestc fartoi skulde knnnet skvde 

 30 blaahval i de senere aar i Varangerfjorden, som Foyk gjorde det i 

 slutten af 60-aarene, synes ganske utsenkelig, naar den hele flaade spredt 

 over hele Finmarken ikke tilsammen har kunnet fange det halve af dette 

 ^ntal af den aller vserdifuldeste hvalart. 



Det er ikke alene statistiken, som fortseller om det ringe antal 

 , som i de senere aar har vaeret at se og fange nd for Finmarkens 

 Oyster. Finmarkens befolkning, sserlig dens fiskere, hsevder paa det be- 

 ^temteste, at der nu er langt f^erre hvalcr at se imod i tidligere tid. 

 ■"^^tte tiev saaledes i de sterkeste ord fremholdt paa de m0der, som jeg 

 ^oldt i Finmarken med fiskerne for at h0re deres opfatninger af for- 

 ^*^Wene. Ogsaa blandt hvalfangerne er flere enige heri. Nedgangen i 

 ^ntallet af hvalfangerbaade viser det. Og en mand af den erfaring og 

 det klartskuende blik paa forholdene som hvalfangerj Ingebbigtsen fra 

 Iromso fremholder det samme. Han har saaledes udtalt sig overfor mig 

 som hsevct over tvivl, at der i 1864, da Foyn begyndte, var masser af 

 hval i hele Finmarken og havet Bjernoen — Finmarken. 

 Viser jo dette oRsaa tilstrsekkehir for blaahvalens vedkommende. 



FoYNS fangster 



o 



