



^z.s-^M 



190 



Gaar man ud fra donne forudssetning, som vi senere skal behandle 

 iifBrmere, og sporger vi om aarsagen til detto forhold, saa moder vi to 



meget forsljjellige opfatninger. ^ _ 



Den ene opfatning kommer tilsyne i livalfangstkommissionens md- 

 ■stilling af 1890 og har ofte senere va^ret oppe. Den fremliolder, at det 

 er naturforlioldene i liavct, som i de sidste aar liar va?.ret saa forskjellige 

 fra de forhold, som fandtes i de gode aar, saaledes at hvalerncs livsbe- 

 tingelser, sierlig deres nfering, i den sidste tid har vasret ugunstig, og at 

 de derfor ikke har sogt ind under Finmarkens kyst. 



Den anden opfatning derimod mener, at hvalfangsten har formindsket 

 antallet af hval i den grad, at der nu overhovedet ikke findes saa mange 

 hval, at forekomster som i tidhgere aar er mulige. 



I forste kapitcl saa vi, at naturforholdene i Finmarkshavot under- 

 gaar store vekslinger fra aarstid til aarstid og fra aar tit aar. Man ermdre 

 kun, hvad der anfortcs om de vekslende isgrasnser, der antages at for- 

 tgelle mere om havets vekshnger end mange andre ting. Yi saa ogsaa, 

 at grienserne for udbredelsen af de drivende organismer, af hvilken 

 hvalen lever (se f. eks. Clio horealis, fig. 16), var forskjellige i de for- 

 skjellige aar, og det syncs more endrimeligt at antage, at disso forhold 

 har indflydelse paa hvalerncs vandringer. 



Direkte iagttagelser over 



variationerne i udbredelsen af de smaa 



na;rino-sdyr, som blaahvalen og seihvalcn lever af, foreliggcr der, som 

 .sa<^t mcc^ct faa af, derimod ved man mere om vekslingerne for de hval- 

 arters vedkommcnde, som lever af fisk f. eks. sild. Man ved saaledes, 

 at der i 60-aarene og bcgyndelscn af 70-aarenc i det forlobnc aarhun- 

 drede fandt store sildefiskcrier sted udenfor Vcsteraalen (dot saakaldte 

 storsildfiske), og at disse fiskericr sidcn den tid har vsret helt borte. 

 Hr fiskcridhektor Dahl har af sine erindringer fra dissc gode fiskcaar 

 fortalt mig. at der f. eks. den 2don december 1866 udfor LangenaiS i 

 Vesteraalen var saa mango storhval og springere, at seiUeden var aldcles 

 forhindret. Ligelcdes beretter hr. Dahl, at i slutten af 40-aarene brugte 

 nordtendingerne fra Stegen, naar de reiste til sommerfiske i Finmarken, 



storsildegarn til fangst af sild til agn. Disse garn 



at tage med sig 



hruo-tes ogsaa til fangst af storsild ved at ringe storsildknuder paa aabent hav 

 (aatefiske) For don, der har seet de senere aars mangel paa sild i de 

 nordli-e landsdele, viser dette noksom, hvilke store forandringer i sildens 

 optrseden der kan flnde sted. Nu ser man storsilden kun ud for Eoms- 

 dal og der kan man ogsaa ofte se store „hvalgrindcr" af flnhval. Enhver 

 Yil vide, hvor vekslende vaarsildfisket har va^ret og dermed de hval- 

 forekomster, som altid folger med fisket. Paa ostlandet opstod der i do 



begyndelsen af 90-aarene ogsaa hvalfangst, som igjen 



ophorte, da fisket var forbi. 



gode sildeaar i 



Fangsten var flnhval, og for denne arts 





H 



f 



Y 





\ 



i 



