198 



I overensstcmmclse hermed og en af andre videnskabsmsend indhentet 



erklsering" forcslog* regjeringcn 1880 en 



frcdningstid inden mile- 



grsenscn fra Iste januar til 31te mai. 

 stortingct samme aar (lov af 19dc jnni 1880). 



Dette 



vedtoges af 



I 80-aarcnc udviklcde hvalfangsten sig med sterke skridt, den 



Og skibenes antal voksede sserdeles 



Bcfolkningens forbitrelse mod hvalfangsten 



ndbrcdtc sig over hele Finmarkshavet 



raskt [se fcmte kapitel). 

 voksede stadig, man samledes efter talrige diskussionsm0der, resolutioner 

 og omvandrende cirkukerer dels om det forslag at faa al livalfangst og 

 al tilgodcgj0relse af hval ved fast etablissement forbudt i aarots f0rste 

 fem maancder, dels om absolut forbud aaret rundt af alslags hvalfangst 



For stortinget fremsattes 

 der med mere eller mindre 



baade indenfor og udenfor territorialgrsendsen. 

 ogsaa en hel rsekke saadanne privatforslag, 

 styrke ndtrykte de ovenfor nsevnte synspunkter. (Se herom hvalfangst- 

 kommissionens udf0rlige fremstilling.) Af disse skal jeg alene anfore 



1888 af en flcrhed af Finmarkens amts ordf0rere (12 i antal) 

 undertegnet erklseringj og den lyder saalcdes^): 



en 1 



„Som bekjendt er det en 



cnstemmig 



formening lios Finmarkens 



fiskende befolkning, 



at 



aarsagen til 



de aar efter aar stedse aftagende 

 fiskericr alone maa tilskrives hvalfangsten, hvorved hvalen fordrives fra 



fjorde og kyster. 



Det er ganske vist saa, at loddefisket er periodisk, at der saaledes 

 har vseret tider, hvor intet loddefiske har foregaaet; men aarsagen hertil 

 har vseret loddens udebliven eller oph0r med at s0ge sine gydepladse i 

 vore fjorde og ved vore kyster. 



Hvad aarsagen hertil har va^ret, er ikke kjendt af nogen. Men 

 saaledes er ikke forholdet nn. Lodden har hvert aar i st0rro masser 

 s0gt sine vanlige gydepladse, men flsken or ndebleven, har kun va3ret 

 at finde 2 a 3 mil til havs, der hvor hvalen har gaaet, hvorfor det i 



har vseret de store baade, der har knnnet gj0re noget 

 fiske. Det er saaledes en Igendsgjcrning, at, eftersom. 

 hvalerne aar efter aar har trnkket sig laengere og tengere tilhavs, har 

 flsken fnlgt med, medens lodden som sedvanligt S0ger tillands. Som 

 ekscmpel kan anf0res, at under flere paa hinanden f0lgende stormdage 

 hindredes hvalfangerne omkring Vard0 for at gj0re jngt, og i disse dage 

 S0£rte en msenR-de hval tillands og med dem flsken, saa at baadene gjorde 



regelen kun 

 nsevnevserdigt 



rig 



fangst; men ved hvalfangernes ankomst til fiskepladsene igjen efter 

 indtraadt roligere veir forsvandt alter hval og flsk og S0gte tilhavs igjen. 

 Hvad aarsas-en kan vsere til disse foreteelser, er det selvf0lge]igt 



umuligt 



aarsagen 

 at paavise, men fiskerne slutter deraf, at flsken 



mulisrens 



s. 



^) TCommissioneiis indstiUing. Separataftryk jjag. 28 ff. 



St it- 



