— 205 — 



tcrcde, forsaavidt som det iallefald er erkjendt, at de ikke er af indgribcnde 

 betydning ovcrfor stridens hovcdspergsmaal. Som saadanne sp0rgsinaal 



betragtor jeg do f0lgendo: 



Om hvalfangcrnes skud jager fiskcn. 



Om blodet af hvalcn forpester havet. 



Om affaldet fra fabrikkerne 0dcl9e<:r,i>'er fiskcbcstanden. 



Hvad man end mener om sligo sp0rgsmaal, erkjondes det vistnok 

 af alle, at do ingcn afgj0rcnde betydning bar. Tidligere liar jog disku- 

 toret sp0rgsmaalet, om hvalcn spillcr nogen rollc til at holde kobben 

 borte, og jog bar holler ikko for dette sp0rgsmaals vodkommonde kunnct 

 finde nogon realitot af nsevnevserdig rsekkeviddo ovorfor den store sag, 

 det her gj solder. 



Istedotfor punktvis at dr0ftc de mange sp0rgsmaal, man efterhaan- 

 dcn har formet om disse tmg, skal vi her indskrsenke os til at behandle 

 6t enoste sp0rgsmaal nemlig det: „Iivilken roUe spiller liA'alorno 

 ovorfor sildcns og loddens og dcrmed ogsaa for torskens 

 vandringer og hvilken indflydolso kan de faa paa ndbyttot 

 9'f fiskericrne?" 



Af fjorde kapitel saa vi, at hvalerne 

 fen deles i de plankton^edendo (f. eks. blaalivalen, soilivalen, kn0l- 



hvalen). 

 i de bl^eksprntj agendo (bottlonosen, kaskelottcn). 

 i do fiskcj agendo (finlivalen, vaagehvalen, sp^khuggorenj 



springerno). 



Af disso hvaler er de bli^ksprutj agendo kun sjeldne gjsester. 

 Hvalfangerno skyder en sjelden gang en bottlonoso paa bankorne vest om 

 -rroms0 og aldrig tengor 03t. Af og til forvilder ogsaa en kaskelot sig 

 •^P til Finmarkcn og blir dor skudt som en merkv^rdighed. Disse dyr 

 har saalodes sikkerlig ingonsomhclst indflydolso paa flskeriernes gang. 



Plankton hvaler no kan hcUor ikko indseos at 0ve nogen indfly- 

 d^lse paa flskonos vandringer. Som vi af fjorde kapitel har scot, ind- 

 finder de sig f0rst i Finmarkshavet, efter at loddefisket er forbi, medens 

 kn0lhvalen ogsaa Adsor sig i tidon, f0r flsket begynder, dog da uden at 

 staa forbindelse mod fiskestimernos indsig. Disse dyr forotagor desudon 

 sserdeles store vandringer og er kun en mindre del af aarot i det far- 

 ^and, hvor norsko flskcrier drives. Dor har derfor ncppe nogensinde 

 lor alvor vserot paastaaet, at disse dyr har nogen indflydelse paa lodde- 

 i^skets gang, iallefald ikke efterat man Iserte at skjolne mollem de for- 

 skellige hvalartor, og at indso, at de forskjellige hvalarter havdo ligesaa 

 lorskellig lovevis som de bedro kjendte store pattedyrartor paa land. 



Kun for sommcrseifiskot har man mcnt, at blaahvalen og seihvalcn 

 skulde kunne have en vis betydning bl. a. ved at varsle de sammen- 



