■ ^^v jwrr.1 ^r- •^.— 



206 



Knlivalens 



betydning 



for fiske- 



rierne. 



flske. Don 



,,syncr" at rette sin fangst efter. 



stuYcde krilmasser, i hvis f0lge ogsaa sejen i regolcn ferdes. Men no- 

 gen st0rre betydning liar dette ikke, og af alle hvalfangernes journaler 

 og erfaringer fremgaar dct, at disse hvalcr skydes saa langt fra land, at 

 dc ingen betydning vildc kunne have for det n^r land forcgaaende sei- 



som kjendor scifisket vil desuden vide, at fiskerne i solve 



,,sejens gang" har de bedste 



Af alt, hvad dor foreliger af videnskabsmsends, fiskeres, hvalfan- 

 geres og andre erfaringer, synes det dorfor mod fuld sikkerhed at frem- 

 gaa, at de saakaldte planktonhvaler ingensomhelst indflydelse har hver- 

 ken paa fiskenes vandringer eller udbyttet af fiskerierne. 



Sp0rgsinaalet om hvalerncs indflydelse paa disse ting 

 kan og maa derfor straks bcgrsendses til at gjiBlde de fiske- 

 jagende hvaler, og af disse er det da kun finhvalcn, som er 



gjenstand for hvalfangernes jagt. 



Hvilken betydning har nu de fiskejagende hvaler og sserlig finhvalen 

 for fiskenes vandringer og fiskets gang? 



AUeredo fra de seldste tider har dc fiskejagende hvaler af landets 

 flskere va^ret anseet for at spille en stor rolle i fiskenes vandringer. 



GuLDBEEG har gjort opmerksom paa, at der allerede i kongespeilet, 

 „dcr if0lge prof. dr. Gr. Storms historisko granskningcr blev skrevet i 

 Norge, sandsynligvis i Nordland, 



omkring aar 



1250 



omtales en egen 



men hvis folkcne blir uenige og 



art, „fiskreke", om hvilken dor berettcs, at „den driver til landet udcn- 

 for havene baade sild og alskens andre fiske, som han er bestemt og der- 

 til scndt af Gud og som om det er hans skyldige embede, saalsengesom 

 fiskcm^end passe paa sin fangst med forstand; og den har dog en under- 

 lig natur; thi den forstaar nok saa godt at spare baade folk og skibe; 



slaas, saa blod udgydes, da er det som 

 om denne hval vcd det; thi den farer da mellem landet og fiskene og 

 driver dem allcsammen bort og ud i havet fra dem, saa som han for har 



drevet dem til dem." 



Under drivgarnsfisket udfor S0ndm0r, under vaarsildens indsig mod 



land, under fedsildfisket og de store stsengninger af sild i Nordland og 



under loddeindsigene i Finmarken trseffer fiskerne finhvalen, som snart 



faar navnet „sildohvalon", snart „loddohvalen". For at forstaa den gisede 



og iver, dot kan ssette i fiskerne at faa 0ie paa denne hval, maa man 



have oplevet og deltaget i disse eiendommelige hazardi0se og vckslcnde 



fiskerier. Som vi af tredie kapitel har seet, kan der til lauge tider vsere 



r 



„svart" for flsk langs store dele af den norske kyst. Paa steder, hvor 

 man til sine tider kan komme ind med laster paa 10 000 torsk, kan man 

 til andre tider ssetto 10—20 000 kroge uden fangst af mere end noglo 



ganske faa fislc. 



Naar man nu betsenker de enorme strsekninger og af- 



>, 



stande, det norske hav har, de vseldige havmasser med de store dybder 



