— 218 — 



vassentlig forringelse af bans eiendom eller gJ0r den gan- 

 ske ubrugbar til sit 0iemed."O P^a den anden side blev ved en i 

 Retstidenden for 1889 s. 601 refercret heicsteretsdom eicrne af on op- 

 rindeUg til parafinoljelager bcstemt bygning negtet erstatning i et til- 

 fcelde, hvor en senere lov hindrede dem i at nytte eicndommen til saa- 

 dant bruo-. Dennc dom ai-if0rcs baadc af Aschehouo og REiiTZBEua som 

 prsejudikat for rigtigheden af den af dem bsevdede tere, men det fore- 



om der dertil cr fald grand. Mcget more 



meget tvivlsomt 



komnier mig 



synes faktiske botragtninger over vserdiforringelsens art og grad at liavo 

 spillet en ikke liden roUo ved afgjerelson. Navnlig kan bemerkes, at 

 en af de voterende, der er enig i resultatet, udtaler f0lgende, dor staar 

 direkte i strid med Aschehougs Isere: 



„Naar indskr^e-nkningen gaar saa vidt, at eicndomsgjenstanden bliver 

 paa det nsermestc eller endog belt ud unyttig, da synes der at vsere 

 grund til at indr0mme erstatning, og da synes dot most stemmendc med 

 grundlovens § 105 og med den anvendelse, der i vor private lovgivning 

 Mdtil er gjort af nsevnte grundlovsbestemmelse, at der tilkjendes crstat- 



Der er i virkclidieden relativt til eieren ingen forskjol mellcm til 



nmg. 



brng for det offentlige at tage en eiendomsgjenstand fra en mand og i 

 det offentliges intcresse at forbyde ham at bruge gjenstanden til det, 

 hvortil den overhovcdet kan bruges, eller meliem gjeastandens fysiske 



og 0konomiske tilintetgj0relse. 



Dot, som er af interesse for eieren 



det, for hvis skyld ban bar erhvcrvet gjenstanden, — cr ikke den blotto 



ihsendohavelse, men bef0ielse til at raade over gjenstanden". 



T senere 



domme er, saavidt sees, sp0rgsmaalet ikke direkte bohandlet. Under vo- 

 teringen i en i Retstidenden for 1900 s. 850 ombandlet 



sag udtales 



imidlcrtid: „Naar indskra?nkmngen i en eiendoms benyttelse ikke gaar 

 videre end her er tilf^eldet/) kan dor formentlig under ingen om- 

 stsendigbed vsere tale om analogisk anvendelse af nsevnte grundlovsbc- 

 stemmelse (§ 105)." Dotte syncs at tyde paa, at ialfald ikke denne 

 voterende erkjender h0iestcretsdommmen af 1889 som et prsejudikat for 

 AscHEHOuGs Isere; thi eftcr dennc er jo hver indskrsenkning, selv om den 

 gaar aldrig saa vidt, berettiget. Smign. ogsaa h0icsteretsdom i Retst. for 

 1897 s. 593, hvor det i Imesterets fsellesbegrandelse hedcr: „Efter de 



deres holhed gaar man i hvert fald ud fra som 



foreliggende opiysninger i 



sikkcrt, atnogcn v^sentlig vserdiforringelse^) ikke foreligger," hvor- 



for h0iesterct finder, at erstatnhigskrav ikke bar hjcmmcl i grundlovens 



105. 



Efter det opiyste om praksis, tror jcg, man intet sikkcrt kan sige 



1) 



TJcllisevet her. 



^) 



Udliasvet her. 



') 



Tjdlicevet her. 



.p 



"*7.^^1= 



-_ ' — _ ' --"Fl" -K"!-^ — 



