219 



■ 



1 



om, livorledos hoiesteret vil stille sig overfor et erstatningss0gsmaal, livis 

 en lov forb0d tilgodegJ0relse af hval. Jeg- tror, man maa yserc forberedt 

 paa, at betydclig- vegt vil la3gges paa, om et saadant forbud mcdforer en 

 vsesentlig vaerdiforrini^^else. 



Under hver omstsendighcd kan man ikke 



med sikkerhed paaregne, at den af Aschehoitg hsevdedo l^re vil blive 

 godJgondt af heiestcret. 



Er det allcrede vanskeligt at faa rede paa de principer, som i rets- 

 praksis er fnlgt med hensyn til dette sp0rgsmaa], saa er det bilicde, lov- 



givningen frembydcr, endnn langt mere broget. 



Saa meget kan ialfald 



sigcs, at denne saa langt fra konsekvent liar fnlgt den af AscHEHoua 

 hsevdedc Iserc, at den meget mere i mange tilfseldo liar vist noksaa stor 

 eengsteliglied for at gribe ind med forbud mod at benytte eiendom paa 

 f0r tilladt vis. 



Jeg skal n^evne nogle eksempler herpaa. 



Loven om ildsfarlige gjenstande af 3die mai 1871 § 22 tilsiger fnld 

 crstatning, livis seldre anlaeg skal sbifes eller forandrcs. 



I bygningslovgivningen er der vistnok adskillige bestemmelser, som 

 kommcr til anvendelse ogsaa paa byguinger, der er seldre end vedkommende 

 love, men deres hovedregel er dog, at nye love blot gj^ldcr bygninger, 

 som opf0res ellor underkastcs hovedreparation efter lovoncs ikrafttr^eden. 



Ligeledes tilstaaes i enkelte tilfa^lde erstatning, hvor vcesentlige ind- 

 skr^nkninger Isegges paa benyttelse af byggegrund. Bygningsloven for 

 Kristiania af 26de mai 1899 § 10, 2 indr0mmcr f. eks. erstatning, naar be- 

 slutning om villamaessig bcbyggelse paa grund af sserlige omstsendigheder 

 bovirker, at en eiendom bliver ©delagt som byggegrund. I don f0r om- 

 talte almindelige bygningslovs § 70 ser man ogsaa, at bestaaende ankeg 

 af den der nsevntc art ikke forbydes at fortssette sin virksomhed, hvor 

 genercnde denne end kan vsere for en by; alene nye, nedbrc^ndte eller 

 nodlagte ante.g gaar ind under loven. 



Lakseloven af 30tc juni 1891 § 39 bestemmer, at det i en vis tid 

 efter lovens ikrafttra::don skal va^re tilladt at bruge redskabcr af den 

 tidligere tilladte maskevidde, uanseot bestemmelser i lovens § 5, som paa- 

 byder st0rre maskevidde end f0r for bnndne redskabcr. 



Af de mange andre love, som her kunde nsevncs, skal jeg endnn 

 blot omtale to, der frembyder nogen analogi med det tilfeelde, som her 

 omhandles. Den ene or loven om forbud mod udf0relse af trsevirke fra 

 Nordlands, Troms0 ogFinmarkons amter af 27de juni 1892. Denne vilde 



■ 



30 i visse tilfselde kunuc gj0re bctydelig indskrsenkning i skogeiernes 

 ^ytte af sin skog; men loven giver paa den anden side kongen adgang 

 at dispensero fra forbudet, hvor billighed-shensyn i sserlig grad 

 ^tiller sig imod lovens anvendelse.^) Den anden lov er loven om 



■') Udhsevet licr. 



