men paa 



304 



r 



clen anclen side bar det 0konoiiiiske sp0rgsmaal langt st0rre 

 betydning, hvorledes man i Nordland skal blive skilt med sit eget ilgods 

 paa en for fiskerinseringen tilfredsstillende maadc. 



Det ilgods Nordland bar er, som bekjendt, fersk fisk i is, og ban- 

 del dermed bar i de senere aar tiltaget i h0i grad og udviklet sig der- 

 ben at der for alvor maa gi0res noget for at skaffe bedre kommunikation 



med udenlandske markeder. 



Denne sag bar for faa aar siden Yseret behandlet paa et bandels- 

 m0de i Kabelvaag, bvor der reistes sp0rgsmaal oni oprettelse af en di- 

 rekte eksportrute fra Nordland til udenlandet med iset fisk. Forslaget 

 blev paa dette m0de grundig dr0ftet fra de forskjellige synsmaader, men 

 faldt fordi man mente, at der i Nordland ikke var 0konomisk evne til- 

 stede til at skabe den forn0dne kapital til rutens oprettelse, og fordi 

 man fremforalt antog, at tiden endnu ikke var inde til at etablere ruten. 

 Uagtet eksporten allerede da var i god gang, var den ikke saa udviklet, 

 at den til enliver tid kunde sutinere ruten med tilstra3kkelig last. 



Man blev staaende med forel0big at S0ge burtigruten udnyttet for 

 ferskfiskbandelen. Siden m0det liar bandelsstanden i stor udstrsekning 

 sendt sin fisk med burtigruterne. Det viser sig imidlertid, at vi baade 

 bar en mindre beldig Imrtigruteordning med de nuvserende skibe, og at 



disses antal er for lidet. 



Man mener, at det ixtvilsomt er rigtigt, at burtigruterne s0ges ud- 



videt til at omfatte Bergen for 2 skibes vedkommende. 



De nordlandske ferskfiskeksport0rer er daarlig tjent med omtrent 

 udelukkende at vsere henvist til Trondbjem. 



For det f0rste er det af st0rste betydning, at fisken kan omises i 

 en by saa nger de udenlandske markeder som mulig. Den fisk, der om- 

 ises i Bergen, kommer selvf0lgelig from til markedet i en bedre forfat- 

 ning end den fisk, der omises i Trondbjem, og trsenger ca. 2 d0gn Isen- 

 gere tid til markedet efter omisningen. 



Dernsest er Trondbjems dampskibsforbindelser med markederne 

 mangelfuld; det er selvsagt udisputerligt, at Bergen med sine bedre kom- 

 munikationer med udlandet ligger markederne nsermere. Endelig opnaar 

 man med rutens forla^ngelse til Bergen, at baade Trondbjem og Bergen 

 kan benyttes, eftersom det passer for eksport0ren. 



Man mener ikke, at ferskfiskeskporten til alle tider skal v£ere ben- 

 vist til burtigruterne; tvertimod mener man, at det kun maa blive en 



midlertidig ordning, indtil den direkte eksportrute er modnet til gjennem- 

 f0relse ved ferskfiskbandelens udvikling. 



Den interesse og iver, bvormed der i Nordland nu arbeides i bav- 

 fiskebedriften, og de gode resultater der allerede er opnaaet paa dette 

 felt, er et umiskjendeligt bevis for, at ferskfiskbandelen vil tiltage i en 



\ 



