DEC 



V*sf 



m\ 



I- Om vintersildefisket langs Norges sydkyst vinteren 



1900—1901 (0stlandsfisket). 



a. I aaben sjo (drivning). 



Beretningen fra kutter „Ellen" af Arendal, der ved hjaelp af stats- 



g ogsaa 1 vinter (jfr. „Aarsberetning vedkommende Norges fiskerier 



yUO , side 5 — 7) drev efter sild i Skagerak, kan sammenfattes i 

 i0lgende: 



3 die no- 



I tiden 24de oktober (da f0rst expeditionen begynclte) 

 vember dreves 4 natter etpar 

 kun nogle faa snes sild ialt. Tiden 9de— 16de november medgik til sei- 



12 mil af Lyng0r — Homborsund, 



lads fra Arendal til Faerder, og efterat fangsten ogsaa natten til 17de 



avcle vist sig kun at vsere nogle faa sild, erklserede mandskabet sig 



igt til at fortssette, og hjemveien tilbagelagdes paa omtrent x / 2 d0gn, 



byorefter der hviltes ud til den 28cle. Natten til 30te november var 



garnene ude 4 mil nordenom Skagen, men atter kun nogle faa sild, 



■oi or der seiltes hjem igjen og resolveredes „at vente med naeste fors0g 



til henimod Jul; men da var veiret saa stormende, at det var umuligt at 



komme ud, hvorfor det blev landligge lige til over nytaar." Natten til 3die 



lanuar drev man 1 mil udenfor Trom0, — bare svag fornemmelse denne 



gang ogsaa, og saa lagdes lielt op, da silclen nu „holdt sig laenger inde, 



end man kunde faa fat paa den med saadant redskab" (drivgarn). — 



Garnene sattes altid 8 favne nedi; „den sild, vi fik, var saa smaa, at 



den med lethed kunde drages gjennem garnene. 



I anledning af denne expedition maa jeg gjentage: „Hvad stats- 

 subvention til forsogsfiske i sin almindelighed angaar, vilde det formentlig 



u 



were heldigere ved MceUelige premier at paashjenne saadanne allerede ud- 



mte expeditioner af interesse, livor storst flid og dygtighed bevislig var 



a 9t for dagen, end ved forhaandstilsagn at binde sig til den eller den; 



mange frygter nemlig for, at denne sidste methode lean virhe slappendeJ 1 



