193 



ulige meget mere hensigtsmsessig i alle dele end kasser, men ogsaa kost- 

 barere, i alle fald i Norge. I en dampbaadsladning, som blev f0rt fra losse- 

 kaien, var der ca. 60 kurve bare med middelstor og smaa flyndre; de st0rste 

 var neppe 12 tommer lange, de minds te ca. 6 a 8. De ilandbragte 

 kurver med torsk var heller ikke storfisk, yderst faa var st0rre end vor 

 almindelige taretorsk. 



Havde ret mange af vore fiskere og afskibere af fersk fisk faaet an- 

 ledning til at betragte daglig i en uges tid behandlingen, sorteringen 

 og transport-en af saadan ferskfisk i Ostende, vilde de have lasrt noget 

 meget nyttigt, og de vilde bedre, end de nu synes at gJ0re, forstaaet 

 n0dvendigheden af at stelle sin fisk med omhu for at kunne konkurrere 

 med held paa de udenlandske markeder for ferskfisk. 



Fiskere og redere. 



Naar der hos os er tale om anskaffelse af st0rrre farkoster, 

 sserlig for havfiskeriet, opstaar altid et sp0rgsmaal om, hvorfra ,,kapitalen" 

 skal komme. Idet man gaar ud fra, at fiskerne :er „fattige folk", og 

 disse selv som oftest betegner sig som saadanne, har man gjort sp0rgs- 

 maalet meget vanskeligere end det virkelig er. Den hos os traditionelle 

 udrustning til de saakaldte „ store fiskerier", navnlig til vinterfisket, er 

 langt fra 0konomisk; den er bygget i regelen i de fleste distrikter paa 

 e n udstrakt kredit, som ikke bringer udrederne (handelsmsendene) syn- 

 clerlig fordel, og langt mindre skjserper fiskernes noksaa sl0ve 0kono- 

 miske sans. Det blir fra haanden til munden for altfor mange, ogsaa af 

 den grund, at saa overordentlig mange af fiskerne egentligen er gaardbru- 

 gende b0nder, som kun driver fisket nogle maanecler hvert aar, men har 

 s in hovedinteresse paa landjorden og sin sikreste indtsegt af sit arbeide 

 P&a gaardsbruget. Fiskeri som bierhverv af „fattige folk" kan aldrig 

 bringes udover smaat stel. F0rst naar fiskeri et bliver en nseringsvei, 

 s om maa br0df0de sin mand, vil det blive et bedre stel og en 0konomisk 

 garanti for fremskridt. Dette gjselder da hovedsagelig havfiskeriet 

 hos os. 



Hvorledes forholdet er anclensteds paa kysten har jeg savnet ad- 

 g a ng til at lsere at kjende, men inden mit distrikt har jeg truffet paa 

 yderst faa „fattige fiskere" blandt dem, som driver fiskeri som naerings- 

 v ^i aaret rundt og ikke bare engang imellem eller om vinteren. 

 ^ sidste 8 a 10 aar er forholdet forbedret i en merkelig grad. Der 

 er visselig nu mere velstand blandt fiskerne i mit distrikt end nogen- 

 smde f0r. Og jeg betsenker mig ikke paa at sige, at aarsagen hertil er 

 hovedsagelig den, at det er lykkedes flere og flere at blive nogenlunde 



Ogi 



13 



