196 



kun ubetydelige kvanta i saltet stand. Medens Esbjerg sender fisken til 

 udlandet sydover, liar Frederikshavn sine udenlandske markeder norden- 

 for, navnlig Sverige; en opgave viser en eksport af 539000 kg. til Sve- 

 rige, 236 000 kg. til Norge og 8 975 kg. til England af fersk fisk og le- 

 vende fisk, men bare 2 620 kg. saltet fisk. 



Et par andre forhold, som vil tjene til at karakterisere de danske 

 havfiskeres stilling i samfundet, skal ved denne anledning ogsaa naevnes, 

 det er deres fiskerforeninger og livsforsikrings- eller ulykkesforsikringslov. 

 Efter en opgave, jeg nys fik, liar fiskerne dannet 36 a 38 lokale fisker- 

 foreninger med tilsammen 3 820 medlemmer (formodentlig bare fiskere) 

 og en landsforening med 631 medlemmer, ialt 4 451. Der indkommer 

 aarspenge til bel0b 6 000 kr. og et bidrag af statskassen paa ca. 9 000 

 kr. Ulykkesforsikringsloven er ganske ny og endnu omtrent upr0vet. 

 Derfor skal her kun nsevnes, at loven ssetter en prsemie af kun 5 kr. 

 aarlig; erstatning for skade ved ulykke paa fisket eller under seilads 

 med fiskerfart0i udredes med en vis dagpenge, efter 600 kr. som nor- 

 mal fortjeneste pr. aar eller 2 x / 2 kr. pr. dag; i tilfselde d0d bliver de 

 efterladte betalt 2 500 kr., hvori ogsaa ligger begravelsesbidrag. Da 

 prsemien ikke kan vaere nok til alle udgifter med erstatning osv., skal 

 staten efter loven tilskyde det manglende. 



Det er utvilsomt, at til grand for denne flersidige omsorg ligger 

 fiskernes erkjendelse af den gamle sandhed: Enighed gj0r sterk, og 

 ved feellesbestraebelser opnaaes store resultater. Alene i Frederikshavn 

 har fiskernes assuranceforeninger indtegnet over 1 million kroner i 

 kasko og hermed 45 000 kr. i fangstredskaber. Det er disse gjensidige 

 assuranceforeninger for farkosterne, som g]*0r det muligt for danskerne 

 at udvikle havfiskeriet saa 0konomisk sikkert. Erf aringen ogsaa hos os 

 i Norge viser," at kun gjennem slige assuranceforeninger bliver det 

 muligt at drive havfiskeri efter en st0rre maalestok; ja, erfariogen viser 

 mere, den viser, at ethvert fors0g paa at ophjselpe havfiskeriet i et di- 

 strikt vil vaere forgjaeves, naar der mangier adgang til at faa farkosten 

 indtegnet i en gjensidig forening. Thi cle almindelige forsikringsselsskaber 

 vil enten slet ikke tage disse resikoer, eller vil have en aarsprsemie, som 

 farkostens drift ikke taaler; almindeligst negtes assurance. Manerhosos 

 vistnok endnu for lidet opmerksom paa, at lokale, gjensidige assurancefore- 

 ninger for fiskefarkoster er absolut n0dvendige, for at havfiskeriet kan 

 bestaa. Eksemplet fra Danmark kan leere os meget; det viser, hvor mange 

 forhold assuranceforeningerne kan styrke og udvikle for fiskerne, mere 

 end for de fleste andre samfundskassser. 



I 



