211 



og med adgang til passende 



undervisning, maatte det ske i ro og uden afbrydelse, og det vilde ikke 



kunne ske, hvis man f. eks. henlagde undervisningen til Lofoten under 



fisketiden. Man var endvidere enige i, at omhandlede navigationsunder- 



visning burde iverkssettes med en vanclrelserer, og at undervisningen 



henlagdes til folkenes hjemsteder, men som aar om andet kunde ombyttes 



med andre steder, som laa bekvemt til 



lokale. 



Paa den maade mente man, at det st0rste antal fiskere paa billigste 



maade vilde faa anleclning til at erhverve sig den forn0clne navigations- 



kundskab. 



Under forannaevnte m0der diskuteredes ogsaa sp0rgsmaalet om en 



bedre behandlingsmaade af fisken, specielt den der tilberedes til klipfisk, 



men jeg maa desvserre udtale, at jeg fik indtrykket af, at man paa dette 



* 



omraade ikke var kommet laengere i aar end tidligere aar; endskj0nt 

 det ikke kan vsere nogen hemmelighed for tilvirkeren, den fordel man 

 har ved at kunne bringe en god vare i markedet ; men det er som 

 om man lukker 0inene igjen for nsesten enhver forbedring, idet det 

 meget ofte kun gjselder det tilvirkecle partis kvantitet og ikke dets 

 kvalitet, altsaa kun at sende saa meget som muligt. 



Hvad der er udtalt om fisken, gjselder ikke mindst at anvende 

 ligeoverfor rognen ; tin allerede fra fiskere as side bliver den mishandlet, 

 saaledes at kapitaler derved gaar til spilde. Alene S0nderskj8eringen af 

 rognen foraarsager dette. Jeg har til forebyggelse af dette kapitalspild 

 fors0gt at faa indf0rt en sserskilt clannet kniv til aabning af fisken, som 

 naar den bliver benyttet rigti 

 saavel med denne, som med nser sagt al reform, naar det gjselder paa 

 tilvirkningens omraade, gaar det tungt med at faa gjennemf0rt. Tradi- 

 tionel vane er ikke saa let at faa bugt med. 



Saltningen af rognen maa ogsaa komme over i et andet spor. Al 

 rogn i Lofoten b0r sselges fersk, og saltningen maa da udf0res af tilvir- 

 keren eller k]0beren. 



Den lite april reiste jeg til Tr sen en, hvor jeg ogsaa afholdt fiskeri- 



rnode og hvor sp0rgsmaalet om navigationskundskab for fiskere blev 



diskuteret. Angaaende denne sag fremkom der her de samme udtalelser 



som under m0derne i Lofoten. 



sig imicllerticl derude over daarlig postforbindelse 



l 'ned indlandet. Kun en gang ugentlig post for et sted som Trsenen i 

 den tid at fisket foregaar der er forlidet. Det virkede hemmende ogsaa 

 lige overfor agntilf0rselen til stedet. 



Det var at 0nske, at der til nseste aar maa blive en bedring i dette 

 forhold. 



g 



vilde man faa bevaret rognen hel; 



men 



Man beklagede 



