— 222 — 



Millioner kilogram. 



■1901. 1900. 1899. 1898. 1897. 



Varcl0 1.8 3.7 4.5 4.6 3.5 



Berlevaag 2.1 1.3 0.9 1.9 1.4 



Finkongkjeilen. . . . 1.1 1.2 1.0 0.9 1.6 



Gamvig 2.2 1.4 1.2 1.7 1.5 



Mehavn 1.4 1.4 0.7 1.2 1.6 



Kjelvig 1.1 1.8 1.5 0.7 2.1 



Honningsvaagene . . 0.7 1.2 0.7 0.5 1.4 



Ing0 1.0 3.8 .1.2 1.1 3.1 



Naar undtages 1900 var alle clisse aar for Finmarkens vedkom- 

 mende som helhed betragtet under middels. 



Deltagelsen af dgeksfart0ier i loddefisket var stor. Desveerre var 

 nok resultatet for manges vedkommende daarligt, sserlig for dem som 

 laa lsengst 0st. Foruden at fisken der forekom sparsomt, led ogsaa . en- 

 del — f. eks. de i Baadsfjord stationerede — meget af agnmangel. Damp- 

 baadene, hvoraf flere laenge stationerede i Vard0, har nok heller ikke 

 noget lysteligt resultat at se tilbage paa. Foruden kobben var ogsaa 

 uveir for en stor del skyld heri. 



I Vestfinmarken og for endel ogsaa i 0stfinmarken var det den 

 almindelige mening, at fisken i de senere aar liar trukket sig lsengere 

 udpaa". Sandsynligvis er dette ogsaa tilfseldet. Almindeligst antog man, 

 at grunclen hertil var den, at linessetningerne — sserlig clseksbaadenes — 

 langt fra land hindrede fisken eller madecle den derude saameget, at den 

 ikke br0d sig om at gaa Isengere ind. Hvormeget der er i dette, er 

 ikke godt at sige. Nogen praktisk betydning liar det heller ikke, da 

 det eneste, man kan gJ0re, er at vsere med og fiske der, hvor fisken er. 

 Forbyde nogen at fiske derude kan man jo ikke. Det er sanclt, at ikke 

 alle har let for at skaffe sig sj0gaaende farkoster, selv om en stor del 

 faar hjselp af havfiskefonclet ; men forhaabentlig vil dette ved folks 

 egen energi og statens st0tte rette paa sig. Det turde dog maaske vsere 

 hensigtsmsessigt, at Finmarken 'fik sit saerskilte havfiskefond med regler, 

 som var afpasset efter fiskernes 0konomiske omstsendigheder og forhol- 

 dene forresten. Da jeg imidlertid er vidende om, at den serede styrelse 

 har havt sagen under overveielse, skal jeg ikke indlade mig videre paa 

 sp0rgsmaalet. 



Forinden jeg forlader Finmarkens amt, skal jeg meddele, at der, 

 som rimeligt kan vsere, tidt og ofte fremkommer forslag, som sigter til 

 fordrivelse af kobben. Jeg skal blot nsevne at af dem — det, som jeg 

 almindeligst h0rte: Forslaget gaar ud paa at fors0ge at skraemme kob- 

 ben bort ved masseskydning! Meningen er, at man skal ligge og passe 





