



Beretning 



for fors0gsstationen og flskeriskolen i Bergen 



i aaret 1901. 



i 



(Afgiven af bestyreren hr. Henrik Bull). 



Forsogsstationen. 



Om barkning af gam. 



Da barkning af garn for liver dag, som gaar, blir af st0rre og 

 storre interesse for vort fiskeri, besluttedes disse sp0gsmaal optagne til 

 "unders0gelse. Det gjselder om at finde en preserveringsmaade, som 

 tillader at benytte garnene i lsengere tid, uden at de i denne maa tages 

 i land til t0rring eller til fornyet barkning. De hertillands mest brugte 

 fremgangsmaacler har ikke vist sig tilstrsekkelig, naar uncltages tjaering 

 af allerede med garvestof barkede garn ; men tjseringen medf0rer den 

 •ulempe at garnene bliver meget tunge og dertil Iidt efter lidt stive og 

 uhaandterlige. Af de i andre lancle mest skattede maader fortjener f0rst 

 og fremst hollsendernes at nsevnes, der bestaar 



og paaf0lgende beliandling med linolje; efter linoljebehandlingen spredes 

 garnene straks ud over dynerne, hvor linolien oksyderes og t0rres under 

 luftens og'solens indvirkning. Herved opstaar megen varme; men den 

 skadelige virkning heraf undgaaes som sagt ved, at garnene straks 

 spredes uclover. Her i lanclet liar man. mig bekjendt, kun en gang — i 





\ 



i barknins med catechu 



^n notfabrik — gjort st0rre fors0g med linoljebehanclling af garn; men 

 enkelte af garnene bra^ndte opmed lue, daman efter linoljebehandlingen 

 og en kort stunds henliggen i dynge skulde hsenge dem op til t0rring; 

 wian har ikke vovet forsoget op igjen og behandlingen maa vel ansees 

 som altfor farlig, hvor man ikke har specielt dertil egnede lokaliteter. 

 I England og Skotland barker man mest med catechu, vel ogsaa med 

 sgebark; men behandlingen maa jevnlig gjentages under brugen, for at 

 garnene ikke skal bedserves 0£ svarer altsaa ikke til vore fordringer til 



