





Ved no. 17 er 



garnet to gange er farvet med quercitron og hyor 



— 247 — 



grad som ved chromsurt kali og kobbervitriol. Alle disse fors0g peger 

 altsaa utvetydig hen paa oksydationsblandingens beskyttende virknmg, 

 fortrinsvis ved anvendelse paa quercitron farvet garn 

 garnet f0rst farvet to gange med quercitron, derpaa behandlet med 

 oksydationsblandingen. Her viser garnet den st0rste modstandsdygtighed, 

 idet det efter 11 ugers uafbrudt henliggen i sJ0vand endnu havde 

 samme styrke, som da det blev lagt ned, men rigtignok noget svagere 

 end efter blot 1 uges opbevaring i sJ0vand; det synes nemlig at vaere 

 en almindelig regel, at de barkede gams styrke i begyndelsen tiltager 

 ved at henligge i sj0vand. Ved at ombytte raekkef0lgen i behandlings- 

 maaden, nemlig f0rst farve med quercitron, saa behandle med oksydations- 

 blandingen og saa atter farve med quercitron, opnaar man ikke saa godt 

 resultat (no. 18), ei heller om man efter disse tre behandlinger lader 

 f0lge nok en med oksydationsblandingen (no. 19). Til slut skal henvises 



til no. 16, hvoi w ,, 



resultatet ikke er stort dedre end ved kun en gangs behandlmg. \ ed 

 no. 20, farvning med catechu, saa oksydationsblanding, har man et garn, 

 der udmerker sig ved en jevn styrke, omend clenne paa langt n»r ikke 

 er saa stor, som ved anvendelsen af quercitron og oksydationsblandingen. 



Idet vi gaar over til at betragte de med tjsere behandlede produkter 

 ser vi ved no. 21, at en blanding af stenkulstjare og carbolimn beskytter 

 garnet noget, men ujsevnt, ved no. 22 derimocl, at den samme blanding 

 beskytter quercitronfarvet garn meget goclt. Allerbedst blir quercitron- 

 farvet garn beskyttet af trsetjsere (no. 23). Sammenligner vi nu no. 23 

 med no. 24 og 25, saa ser vi, at det ingen fordel frembyder f0rst at 

 behandle quercitronfarvet med oxydationsblandingen og saa at tjaere det. 



Idet vi gaar over til kortelig at betragte de med kobber- respektive 

 zinkharpixssebe impregnerede pr0ver, saa ser vi, at garnene oprindelig 

 har vundet meget i styrke, men at de holder sig meget daarlig i s]0en. 

 Denne impregnering har altsaa intet vserd. 



Med hensyn til vsegten af garnene — angivet som vsegten af 10 in. 

 — saa ser man, at de tjserede produkter veier omtrent dobbelt saameget 

 (3.2 gr.) som de utjgerede (1.6 gr.); de sidste har indbyrdes omtrent den 

 samme vsegt. I vaad tilstand derimod veier de tjserede garn i de fleste 

 tilfselder omtrent lige meget (5.1 gr.) som det utjserede (4.7 gr.), af de 

 sidste veier igjen de med oxyclalionsblandingen behandlede garn adskilligt 

 Oiindre end det blot garvede garn (i gjennemsnit pr. 10 m., 4.44 gr. 

 wiod 5.1 gr.). St0rst er forskjellen for de gams vedkommencle, som 

 vi ser den st0rste modstandsdygtighed mod sj0vancl. Betragter vi vseg- 

 te ne af 10 m. vaadt garn barket med birkebark, egebark, respektive quer- 

 citr 

 op- 



5.32, 4.75 og 4.24, i middel 4.77, 

 g med oxydation: 3.59, 3.68 og 3.7, i middel 3.66; forhoklene er alt- 



on, saa er clisse uclen oxydation : 









- 



