240 



I Efteraaret traf man oftest Kyperne paa Toppen af Fjeldene; 

 i den strsenge Vintertid, i Febriiar og Marts, mere paa lavere 

 Skraaninger, ofte belt nede ved Stranden, dog ofte ogsaa h0jt til- 

 vejrs. Nogen bestemt Sammenhseng mellem de meteorologiske 

 Forliold, Suefald o. s. v., og Eypernes Opbold h0jt oppe eller langt 

 nede har jeg ikke kunnet spore. Dog liar jeg 21. og 22. Marts 

 1891, da et meget stort Autal blev truffet ussedvanlig langt nede, 

 noteret, at Grunden hertil vistnok var, at den lave Vegetation oppe 

 paa Toppene var daekket af et tykt haardt Islag, sammenfrosset 

 T0sne. At de, som Holb0ll angiver, om Eftermiddagen skulde 

 traekke nedad mod Stranden, om Aftenen tilbage, bar jeg aldrig 

 iagttaget. I selve de lave kratbevoxede Dale fandtes de kun sjsel- 

 dent om Vinteren. 



6. Februar 1891 unders0gte jeg Indboldet af Kroen paa 

 en, jeg bavde skudt Dagen f0r, og fandt f0lgeude: Frugter, 

 Knopper og de yderste Stseugelstykker af Dveergbirk (Betula glan- 

 dulosa) , Knopper og de yderste Staeugelstykker af Graapil {Scdtx 

 glauca) og de yderste Staengelstykker af Esevlingbserplanten (Em- 

 petrum nigrum). 



Sterrelsen af Ryperne ogsaa indenfor samme Kj0n varierer 

 meget. I Februar vejede jeg 14, skudte paa en Dag; den b0jeste 

 Vaegt var 550 G-ram, den laveste 370 Gram. Gjennemsnitsvaegten 

 var 475 Gram. 



Angaaende Rypens Tillidsfuldhed overfor Mennesket kan jeg 

 kim bekrsefte, bvad andre bave iagttaget. Det er saaledes bsendet 

 mig, at jeg bar staaet paa et Sted og skudt 4 ned efter binanden, 

 uden at de flyttede sig. 



Natteu mellem 13. og 14. Juni lettede K. en Fugl fra Eeden 

 paa et Fjeld nserved Arsuk. Eeden indeboldt omtrent 9 Mg. 

 13. Juli 1890 traf jeg i selve Ivigtutdalen en Hun med 6 — 7 

 Unger af St0rrelse som en Stair; de brugte Yingerne flittigt og 

 fl0j flere bundrede Alen. En Del af Ungerne vare i Begyndelsen 

 af September ikke belt udvoxne ; endnu saa sent som 18. Septem- 

 ber saas et saadant Kuld. 



