49 



der berejse Kysten, da den danner en passende Hvileplads 

 paa Rejsen mellem Udstederne Arsuk og Tigsaluk. En Ven 

 af mig havde for faa Aar siden kun al for rig Anledning 

 til at stifte Bekendtskab med den ; ban var paa Slutningen 

 af sin Embedsrejse, nseppe to Mil fra sit Hjem, og Provianten 

 jvar nsesten brugt op. En Nordenstorm tvang ham til at S0ge 

 !i Land paa 0en og boldt ham indespaerret der i en Uge, 

 forevrigt noget ikke ualmindeligt paa Rejserne i Gronland, 

 men Ulykken her var, at Provianten slap op, Sprit ligeledes, 

 saa at ban hverken kunde faa The eller Kaffe, og i de sidste 

 Par Dage havde ban kun Lakrits og Sodakager fra sin Medi- 

 cinkasse at leve af; Gronleenderne vare ikke bedre fame, de 

 Ifik vel skudt en And, men det forslog saa meget som ingen- 

 ting. Til de 0vrige Ubebagebgheder kom den stadige Frygt 

 ifor at faa Teltet revet ned over Hovederne af Stormen. Enden 

 ;paa det blev, da Stormen varede ved, og Fasten blev noget 

 langvarig, at de stak i Soen i et forrygende Vejr og efter en 

 forvoven Sejlads kom velbeboldne hjem. laften var alt frede- 

 hgt og stille. 0en laa gron og indbydende, og dog skulde 

 ogsaa vi laere den at kende som et tvungent Opholdssted. 

 Rask gik det nu med Teltslagning og Kogning, thi sultne 

 vare vi alle. Medens de andre vare beskgeftigede ved Teltene 

 .eller hvilede sig, gik jeg en Tur op paa 0en, kom til en 

 ! lille S0 med Hdt Eng og Mose paa Siderne ; her bortes en 

 hjemlig Lyd velkendt af alle, der bo ved Stranden i Dan- 

 mark. Det var den lille Vadefugl, Prsestekravens fC/? a rac?ru(s 

 Ihiaticula) klare Flojt; snart fik jeg 0je paa Fuglen, der 

 iburtig pilede henover Grsesset, og lidt efter stod Magen for 

 imig; deres Adfserd viste tydelig nok, at de havde Rede her. 

 Do kredsede omkring mig med sengstelige Skrig, af og til 

 sajttende sig kort Tid paa Jorden for saa atter at tage til 

 Vingerne. Reden lykkedes det ikke at finde, men at de 

 Naturen og Mennesket 4 



