52 



ikke godt at vide, hvis den ikke var kommen ombord hos 

 os; nu ligger dens Skind paa zoologisk Musseum sammen 

 med Prsestekravernes og Rypernes. Det var nu bleven saa 

 sent, at vi opgav Ederfuglerederne og segte hjemefter; paa 

 Vejen passeredes et lille nagent Skser, der kun ragede faa 

 Alen op over Vandet og ikke saa indbydende ud, ikke en 

 Gang for en Ederfugl at bygge paa; Moses mente imidlertid, 

 at det var bedst at prove Lykken der. Netop som Baaden 

 gled hen under Skseret, floj deroppe fra en Del Ederfugle- 

 hunner skyndsomt ud i Vandet. Der var ingen Tvivl, her 

 maatte de yngle. Skaeret var neesten fuldstsendig nogent; 

 kun paa en lille Plet fandtes en sparsom Plantevaekst ; i denne 

 laa tset ved hverandre 7 Ederfuglereder, alle med ^g fra 

 3 til 5 i hver ; paa Siderne af ^ggene og nsesten daekkende 

 dem laa de blode elastiske Dun, som Fuglen plukker af sit 

 Bryst til Beskyttelse og Varme for ^ggene. Efter Gronlsen- 

 dernes Udsagn skulde Rederne vsere blevne plyndrede en 

 Gang iaar, men Ederfuglen Isegger et andet, ja et tredje 

 Kuld, naar de forste beroves den, men Antallet af ^g bliver 

 mindre for hver Gang. Saa langt sydpaa spiller iovrigt 

 Indsamlingen af Ederfuglenes ^g og Dun kun en ringe 

 Rolle; man skal mindst 50 Mil Isengere mod Nord for at 

 trseffe de rigtig store Ederfuglekolonier, hvor Fuglene yngle 

 i Tusinder og atter Tusinder, og hvor Rederne daekke alle 

 de lave 0er saa tset, at man naeppe kan trsede imellem dem. 

 Medens vi stod ved Rederne, laa Hunnerne i Vandet taet 

 ved OS sammen med enkelte Hanner i deres uanseelige Som- 

 merdragt; iovrigt bekymre Hannerne sig ikke om JEg og 

 Unger; dem er det alene Hunnens Sag at udruge og sorge 

 for. — Under alt dette var det bleven Midnat men dog ikke 

 morkere end en Sommeraftens Skumring hos os. Da vi pas- 

 serede den naermeste Pynt af vor Telto, hortes Raab inde 



